Jums jādzer, bērns.
Un jāēd.
-Nekā cita nav? -Dotrakiem divu lietu ir daudz.
Zāles un zirgu. No zāles pārtikt nevar.
Ēnu zemēs aiz Ašaī ir lauki pilni spoku zāles,
ar stublājiem bāliem kā piens un spīdošiem tumsā.
Tā nogalina visu citu zāli.
Dotraki uzskata, ka reiz tā pārņems visu, un tā pasaulei pienāks gals.
Kļūs vieglāk.
Neesam tālu no Pentosas, Jūsu Augstība.
Maǵistrs Ilīrio jūs laipni ielūdz. Tur jūs justos ērtāk.
Mani neinteresē laipnība vai ērtības.
Es palikšu ar Drogo, līdz tikšu pie solītā kroņa.
Lai cik brutāla būtu šī dzīve, tā ir labāka par galvas nociršanu.
Par ko Neds Stārks tevi gribēja sodīt?
-Iepirkies pie vergtura? -Pārdevu atrastus zaglēnus.
Manā valdīšanā par tādām muļķībām nesodīs.
Par to tu vari būt mierīgs.
Tik labas kuces bieži neredzi, vai ne?
Māte tevi meklē. Mēs šodien jājam uz Karaļa ostu.
Pirms tam tev jāizsaka līdzjūtība lordam un lēdijai Stārkiem.
Kā mana līdzjūtība viņiem palīdzēs?
Nekā, bet to no tevis sagaida.
-Tavu prombūtni jau pamanīja. -Tas zēns man neko nenozīmē.
Es nespēju ciest sieviešu gaudas.
-Neturpini, vai es tev atkal sitīšu. -Es pateikšu mātei!
Ej un pasaki, bet vispirms ej pie lorda un lēdijas Stārkiem,
krīti uz ceļiem un saki, cik ļoti tu jūti līdzi.
Saki, ka esi viņu rīcībā un lūdzies par viņiem.
-Tu saprati? -Tu nevari!
Saprati?
-Princis to atcerēsies. -Es tā ceru.
Ja viņš aizmirst, esi labs suns un atgādini.
Laiks brokastīm.
Maizi un divas tās mazās zivtiņas,
un kausu tumšā alus, ar ko to visu noskalot.
Un melni apgrauzdētu bekonu.
-Brālīt! -Mīļais brāli un māsa!
-Vai Brens mirs? -Izskatās, ka ne.
-Kā tu to domā? -Mestrs saka, ka dzīvos.
-Nav labi tā turpināt mocīties. -Tikai dievi to zina.
Mēs pārējie varam tikai lūgties.
-Ziemeļu šarms tevi laikam neaizrauj? -Nevaru noticēt, ka brauksi.
-Tas ir absurds, pat tev. -Kur ir tava zinātkāre?
Lielākā jelkad uzceltā būve, bezbailīgie Naktssardzes vīri.
Balto klīdēju ziemīgā mājvieta.
Tu taču nestāsies Naktssardzē?
Lai dzīvotu celibātā? Padauzas raudātu visās pasaules malās.
Es tikai gribu nostāties uz Mūra un čurāt pāri pasaules malai.
Bērniem nav jādzird tās preteklības.
Nāciet.
Pat ja zēns izdzīvos, viņš būs groteski izkropļots.
Es labāk izvēlētos ātru nāvi.
Runājot grotesko vārdā, es tev iebilstu.
Nāve ir tik galīga, bet dzīve - pilna iespējām.
Es ceru, ka zēns pamodīsies. Mani interesē, kas viņam sakāms.
Dārgais brāli, es dažreiz nesaprotu, kura pusē tu īsti esi.
Dārgais brāli, tu mani aizvaino. Tu zini, cik ļoti mīlu ǵimeni.
Vai drīkstu?
-Es būtu saposusies, Jūsu Augstība. -Šīs ir jūsu mājas, esmu viešņa.
Glīts, vai ne?
Es zaudēju savu pirmdzimto. Tāds melnmatains skaistulis.
Viņš arī bija cīnītājs. Centās pieveikt viņu pārņēmušo drudzi.
Piedodiet. Tas jums šobrīd nav jādzird.
-Es pat nezināju. -Tas bija jau sen.
Roberts juka prātā, rokas asiņoja no viņa sitieniem pret sienu.
Kā jau vīrieši mēdz izrādīt to, kā viņiem rūp.
Zēns izskatījās gluži kā viņš.
Tāds mazulītis. Mazs putniņš bez spalvām.
Viņi atnāca pēc viņa līķa.
Roberts turēja mani. Es kliedzu un rāvos, bet viņš turēja.
Mūsu mazais sainītis.
Es nekad viņu vairs neredzēju.
Arī kapenes es neapmeklēju.
Katru dienu es lūdzu mūsu Māti, lai viņa atgriež jūsu dēlu.
Paldies jums par to.
Varbūt šoreiz viņa uzklausīs.
-Vajag zobenu Mūrim? -Man jau ir.
Labi. Vai esi to jau iemēǵinājis?
-Protams. -Cīņā ar cilvēku?
Ir savādi pirmoreiz kādam iecirst.
Kļūst skaidrs, ka esam tikai gaļas maisi ar kauliem, kas tur stāvus.
Ļauj jau iepriekš pateikties par mūsu sargāšanu no briesmām aiz Mūra.
No mežoņiem, baltajiem klīdējiem un tā.
Mēs pateicamies, ka ir tādi stipri vīri, kas mūs sargā.
Esam sargājuši karaļvalstis 8000 gadu.
Jau mēs?
-Tu jau nodevi zvērestu? -Drīz nodošu.
Nosūti sveicienus Naktssardzei.
Droši vien būs aizraujoši kalpot tik smalkā armijā.
Ja nu gadījumā ne - tas ir tikai uz mūžu.
Paldies, Nīmerija.
Septa Mordena saka, ka man tas jādara vēlreiz.
Manas mantas neesot pareizi salocītas.
Kāda atšķirība, kā tās ir salocītas? Tās tāpat saņurcīsies.
-Labi, ka tev ir, kas palīdz. -Skaties.
Nīmerija, cimdus!
-Iespaidīgi. -Aizveries. Nīmerij, cimdus!
Man kaut kas tev ir. Tas ir ļoti rūpīgi iepakots.
-Dāvana? -Aizver durvis.
Tā nav rotaļlieta.
Uzmanies un nesaduries.
-Cik smalks. -Tu arī.
Lūdzu kalējam to izgatavot tev. Galvu ar to nenocirtīs,
-bet var sacaurumot, ja būsi ātra. -Es esmu ātra.
Tev būs katru dienu jātrenējas.
-Kāda sajūta? Ir ērts? -Tā šķiet.
-Galvenais, dur ar aso galu. -Es zinu, kurš gals ir jāizmanto.
Man tevis pietrūks. Uzmanies!
Visiem labākajiem zobeniem ir vārdi.
Lai Sansa patur savas šujamadatas.
Man ir pašai sava Adata.
-Nācu atvadīties no Brena. -Nu tu esi to izdarījis.
Kaut es būtu šeit, kad tu modīsies.
Es došos uz ziemeļiem ar tēvoci Bendženu. Es nodošu zvērestu.
Mēs runājām par to, kā kopā redzēsim Mūri,
bet tu varēsi mani apciemot Melnajā pilī.
Tad es jau būšu visu apguvis. Būšu Naktssardzes brālis.
Varēsim iziet pastaigā aiz Mūra, ja tev nebūs bail.
Es gribu, lai tu ej prom.
Pirms 17 gadiem tu aizjāji ar Robertu Barateonu.
Atpakaļ tu atgriezies pēc gada ar citas sievietes dēlu.
Un tagad tu atkal aizjāj.
-Man nav izvēles. -Tā vīrieši saka par goda lietām.
To jūs iestāstāt ǵimenēm un sev pašiem.
Tev ir izvēle, un tu to esi izdarījis.
Ketlīn.
Es to nespēju, Ned.
-Es tiešām nevaru. -Tu vari.
Tev jāvar.
Tu atvadījies no Brena?
-Viņš nemirs, esmu pārliecināts. -Jūs Stārkus ir grūti nogalēt.
-Mana māte? -Viņa ir ļoti laipna.
-Kad tiksimies, tu būsi melnā. -Tas man vienmēr ir piestāvējis.
-Ardievu, Sniegs! -Tu arī, Stārk.
Ņemiet pīķus! Ņemiet seglus!
Naktssardze ir ļoti godājama.
Stārki Mūri ir sargājuši tūkstošiem gadu.
Un tu esi Stārks. Varbūt tev nav mana vārda, bet tevī rit manas asinis.
Vai mana māte ir dzīva?
Viņa zina par mani un to, kur esmu un dodos? Vai viņu tas interesē?
Nākamreiz, kad tiksimies, mēs parunāsim par tavu māti.
Es apsolu.
Lūk, te ir lauki!
Gandrīz gribētos visu aizmirst un turpināt ceļu.
Gandrīz gribas doties tev līdzi.
Mēs ar tevi uz Karaļceļa, ar zobeniem pie sāniem.
Pāris krogus dāmas, kas sildītu palagus.
Ja tu būtu aicinājis pirms 20 gadiem!
Tad bija jācīnās un jāprecas.
-Nebija iespēju būt jauniem. -Dažas bija.
Bija tā viena! Kā viņu tur sauca?
Tev bija tā zemnieku meiča.
-Ar lieliem pupiem, kuros paslēpties. -Besija. Viņa bija tavējā.
Paldies dieviem par Besiju un viņas pupiem.
Tev bija Elīna?
Nē, tu kaut kad stāstīji.
-Merila? Tava bastarda māte. -Vaila.
Laikam izcila meiča, ja lords Edards Stārks aizmirsa godu.
-Tu neizstāstīji, kā izskatījās. -Un nestāstīšu.
Mēs karojām un nezinājām, vai vēl atgriezīsimies mājās.
Tu sevi pārāk nosodi. Tā jau vienmēr ir bijis.
Ja es nebūtu tavs karalis, tu būtu man jau iesitis.
Sliktākais, pie kā kronēšana noveda - nekad vairs nevarēšu tev sist.
Tici man, tas nav sliktākais.
Naktī ieradās jātnieks.
Dinerīsa Tārgārjena apprecējusi dotraku zirgu valdnieku. Nu un?
-Jāsūta kāzu dāvana? -Varbūt ass nazis un kareivis.
-Viņa vēl ir tikai bērns. -Kas drīz papletīs kājas un dzemdēs.
-Mēs taču nerunāsim par to. -Par to nevar runāt?
Viņas tēva nodarījumi tavai ǵimenei ir neizsakāmi.
Un Rīgara Tārgārjena nodarījumi tavai māsai, kuru es tā mīlēju!
-Nogalēšu katru Tārgārjenu savā ceļā. -Šī nav tev ceļā, vai ne?
Tas hals Drogo - viņa pulkā esot 100 000 vīru.
Pat miljons dotraku nav apdraudējums tev.
Kamēr vien viņi paliek Šaurās jūras otā pusē. Viņiem nav kuǵu!
Ir vēl tādi, kas mani sauc par Nodevēju.
Ja ieradīsies Tārgārjans ar dotraku pulku, tie salašņas pievienosies.
Viņš nešķērsos jūru.
Ja tā tomēr būs, mēs viņu iemetīsim atpakaļ jūrā.
Tuvojas karš, Ned.
Es nezinu kad un nezinu, ar ko mēs cīnīsimies, bet tas tuvojas.
Sēdiet, te jūs pabaros.
Atsien viņus.
Izvarotāji.
Viņiem bija izvēle - kastrācija vai Mūris. Liela daļa izvēlas nazi.
Jaunie brāļi tev nepatīk?
Jauki tajā sardzē -
tu pamet veco ǵimeni un tiec pie gluži jaunas.
-Kāpēc tu tik daudz lasi? -Apskati kārtīgi. Kas es esmu?
-Tas ir kāds joks? -Es esmu punduris.
Ja būtu dzimis zemnieks, mani atstātu mežā nomirt.
Bet es piedzimu Lanisters no Rūdas klintīm. No manis šo to sagaida.
-Tēvs bija karaļa labā roka 20 gadus. -Līdz brālis nogalēja karali.
Jā, līdz mans brālis viņu nogalināja.
Dzīve ir ironiska.
Māsa apprecēja jauno karali, un pretīgais māsasdēls būs nākamais.
Man ar godu jānes sava nama vārds. Vai tad ne?
Bet kā? Manam brālim ir zobens, bet man ir prāts.
Prātam grāmatas ir kā zobenam galoda.
Tāpēc es tik daudz lasu, Džon Sniegs.
Un tu? Kāds ir tavs stāsts, bastard?
Pavaicā pieklājīgi, un es varbūt pastāstīšu, punduri.
Bastards bez mantojuma
pievienojas senajam Naktssardzes ordenim
līdzās saviem drosmīgajiem biedriem.
-Naktssardze sargā valstību no... -Jā, jā.
Pret ķēmiem un māņiem, un citiem šausmoņiem, par ko stāstīja auklīte.
Tu esi gudrs puika un netici tām muļķībām.
Vīns vienmēr nāk par labu.
Laiks pārskatīt rēķinus, kundze.
Jūs gribat zināt, cik mums šie karaliskie viesi izmaksā?
Parunā par to ar Pūlu.
Pūls devās uz dienvidiem ar lordu Stārku, kundze.
Mums vajag jaunu mantzini, un ir vēl dažas darīšanas, kas jānokārto.
Man vienalga par darīšanām!
Es tikšu ar tām galā.
-Parunāsim par to no rīta. -Labi, mans kungs.
Kundze...
-Kad jūs pēdējoreiz bijāt ārā? -Man ir jāparūpējas par viņu.
-Viņš nemirs. Bīstamākais esot pāri. -Ja nu mestrs kļūdās?
-Brenam mani vajag. -Rikonam arī!
Viņam ir tikai seši gadi. Viņš nesaprot, kas notiek.
Seko man visu dienu, pieķēries pie kājas raud.
Aizver logus, es nevaru izturēt! Apklusini viņus!
Uguns. Paliec tepat, es atgriezīšos.
Jums te nebija jābūt. Nevienam te nebija jābūt.
Tā ir žēlastība. Viņš tāpat jau ir miris.
Nē!
-Tu esi redzējusi pūķi? -Pūķu vairs nav, Halēse.
-Nekur? Pat austrumos nav? -Nav pūķu. Drosminieki nogalināja.
-Tas ir zināms. -Tas ir zināms.
Tirgotājs no Kartas man teica, ka pūķi nākot no Mēness.
-No Mēness? -Mēness esot ola, Halēse.
Reiz esot bijuši divi mēneši,
bet viens aizklīdis par tuvu saulei un no karstuma ieplīsis.
No tā izgāzās tūkstošiem pūķu, un tie dzēra saules uguni.
Mēness nav ola, Mēness ir dieviete.
-Saules dieva sieva. Tas ir zināms. -Tas ir zināms.
Atstājiet mani ar viņu.
Kāpēc Kartas tirgotājs tev stāstīja tos stāstus?
Vīriešiem patīk runāt, kad viņi ir laimīgi.
Pirms jūsu brālis mani nopirka jums, man bija jādara viņi laimīgi.
-Cik veca tu biji? -Māte mani pārdeva deviņos gados.
Trīs gadus es nevienam nepieskāros, Halēse.
Vispirms ir jāmācās.
-Tu vari man iemācīt? -Jā.
-Tas aizņems trīs gadus? -Nē.
Laipni lūgts.
Tam, ko jums teikšu, ir jāpaliek starp mums.
Man šķiet, ka Brens nenokrita pats, bet tika nomests no tā torņa.
Puika iepriekš vienmēr bija drošs uz kājām.
Kāds viņu divreiz mēǵināja nogalēt.
Kāpēc nogalināt nevainīgu bērnu, ja viņš nav redzējis kaut ko?
-Ko gan, kundze? -Es nezinu.
Lieku galvu ķīlā, ka iesaistīti Lanisteri.
Mums jau ir iemesls apšaubīt viņu uzticību.
Jūs pamanījāt slepkavības ieroci? Pārāk smalks tādam cilvēkam.
Valīriešu tērauda asmens, un rokturis no pūķa kaula. To viņam iedeva.
Ienāk mūsu mājā un cenšas noslepkavot brāli?
-Ja viņi grib karu... -Es jūs atbalstīšu, ja tā būs.
Pie pils būs kauja?
Runas par karu viegli pārvēršas karā. Mēs vēl nezinām, kas notika.
-Par to jāziņo lordam Stārkam. -Krauklim to nevar uzticēt.
-Es jāšu uz Karaļa ostu. -Kādam Stārkam jāpaliek Ziemmalā.
-Es pati jāšu. -Māt, tu nevari...
Es sūtīšu Halu un sargus, kas jūs pavadīs.
Grupa piesaistīs uzmanību. Negribu, lai Lanisteri nojauš.
Ļaujiet tad man jūs pavadīt. Karaļceļš ir bīstama vieta sievietei.
Kā būs ar Brenu?
Es lūdzu Septiņus jau vairāk nekā mēnesi.
Brena dzīve tagad ir viņu rokās.
Nē, Halēse, jums vienmēr jāskatās viņa acīs. Mīlestība ienāk caur acīm.
Līsas Irogēnija varējusi pievārēt vīrieti ar acīm vien.
Pievārēt?
Karaļi ceļoja pāri visai pasaulei, lai pavadītu ar viņu vienu nakti.
Mestri pārdeva pilis, hali dedzināja viņas ienaidniekus pāris stundu dēļ.
Saka, ka viņu bildinājuši tūkstoš vīri, bet viņa visiem atteikusi.
Izklausās, ka viņa ir bijusi interesanta sieviete.
-Drogo nepatiks, ja būšu augšā. -Jums jāpanāk, lai patīk.
Vīrieši grib to, kā viņiem nav bijis. Dotraki jāj verdzenes kā suņi kuces.
Vai jūs esat verdzene, Halēse?
Tad nemīlējieties kā verdzene.
Ļoti labi, Halēse! Ārā viņš varbūt ir dižais hals.
bet šajā teltī viņš pieder jums.
Man šķiet, tā pie dotrakiem nav pieņemts.
Ja viņš gribētu, kā dotrakiem pieņemts, vai precētu jūs?
Nē, nē!
Šovakar es raudzīšos tev sejā.
Atvainojiet, sīr.
Vai es tevi tā biedēju, meitenīt?
Vai arī viņš. Man no viņa arī ir bail.
-Paskaties uz to seju. -Atvainojos, ja aizskāru jūs.
-Kāpēc viņš nerunā ar mani? -Pēdējos 20 gadus viņš nepļāpā.
Kopš Trakais karalis viņam izrāva mēli ar karstām knaiblēm.
Bet viņš labi runā ar zobenu.
Sīrs Ilīns Peins, karaļa tiesas izpildītājs un bende.
Kas ir, mana dārgā dāma?
Vai Suns tevi biedē? Lasies, kvekšķi! Tu biedē manu dāmu.
Es negribu, lai tu skumsti.
Beidzot spīd saule. Nāc, pastaigāsimies.
Paliec, Kundzīte.
Man vairāk nevajadzētu dzert. Tēvs ļauj izdzert tikai krūku svētkos.
Mana princese var dzert, cik grib.
Neuztraucies, ar mani tu esi drošībā.
Es tev sadošu!
-Arja! -Ko tu te dari?
-Ejiet prom. -Tā ir tava māsa?
-Kas tu tāds esi, puišeli? -Maika, kungs.
-Miesnieka dēls. -Mans draugs.
Miesnieka dēls, kas grib kļūt par bruņinieku?
Pacel zobenu, redzēsim, kā tev veicas.
Viņa man to lūdza, kungs. Viņa pati lūdza.
Es esmu tavs princis, nevis kungs. Un es liku pacelt zobenu.
Tas nav zobens, princi. Tikai zars.
Un tu neesi bruņinieks, bet miesnieka dēls.
-Tā ir manas dāmas māsa, ko siti. -Izbeidz!
-Arja, nejaucies! -Es viņu pārāk nesāpināšu.
-Arja! -Tu netīrā kaza!
Izbeidziet, jūs abi! Jūs visu sabojāsiet!
Es tev zarnas izlaidīšu, mazā padauza!
-Arja! -Nīmerija!
Nē, nē, lūdzu, nē!
Arja, liec viņu mierā!
Mans princi, mans nabaga princi. Paskat, ko viņi nodarījuši!
Paliec tepat, es iešu pēc palīdzības.
Tad ej! Un nepieskaries man.
Tev jābēg. Tevi nogalēs par to, ko nodarīji Džofrejam.
Uz priekšu! Skrien!
Ej! Ej prom! Tagad!
Ej!
-Arja! -Arja?!
-Arja! -Arja!
Arja!
Mans kungs, viņu ir atraduši. Viņai viss ir kārtībā.
-Kur viņa ir? -Viņu aizveda pie karaļa.
-Kurš? -Viņu atrada Lanisteri.
-Jājiet atpakaļ. -Karaliene lika aizvest pie viņiem.
Atpakaļ! Atpakaļ uz iebraucamo vietu. Jājiet atpakaļ!
-Piedod, piedod! -Būs labi? Viss kārtībā?
Ko tas nozīmē? Kāpēc manu meitu uzreiz neveda pie manis?
-Kā var tā runāt ar karali?! -Klusē, sieviete!
Piedod, Ned, es negribēju meiteni nobiedēt,
bet mums ar to lietu ir jātiek ātri galā.
Tava meita ar miesnieka dēlu uzbruka manam dēlam.
Tas viņas zvērs viņam gandrīz norāva roku.
Tā nav tiesa! Viņa tikai mazliet iekoda. Viņš darīja pāri Maikam.
Jūs viņu sitāt ar rungām un uzsūtījāt to zvēru.
-Tā nenotika! -Tā bija gan.
Man uzbruka un iemeta zobenu upē.
-Melis! -Aizveries!
Viņš saka vienu, viņa otru. Ko man par to visu domāt?
-Kur ir tava otra meita, Ned? -Gultā un guļ.
Tā nav. Panāc šurp, Sansa, mīļā.
Bērns, pastāsti, kas notika.
Stāsti visu, kā bija. Karalim melot ir noziegums.
Es nezinu. Es neatceros. Viss notika tik ātri.
-Es neredzēju. -Mele, mele, mele!
-Izbeidz! Pietiek, Arja! -Mele! Mele!
Tikpat mežonīga kā tas zvērs. Viņa ir jāsoda.
Ko tad man darīt? Publiski nopērt?
Nolāpīts, bērni strīdas! Viss ir beidzies.
Džofrejam būs rētas visu atlikušo mūžu.
Tu mazai meitenei ļāvi sevi atbruņot.
Ned, savaldi savu meitu. Es tāpat rīkošos ar dēlu.
Ar prieku, Jūsu Augstība.
Kā ar dižvilku? Kā ar zvēru, kas saplosīja dēlu?
Es jau aizmirsu to sasodīto vilku.
-Mēs dižvilku neatradām, Augstība. -Nē.
-Lai tā paliek. -Viņiem ir vēl viens vilks.
-Kā vēlies. -Tu taču nedomā to nopietni?
Dižvilks nav mājdzīvnieks. Sagādā suni, viņa būs laimīgāka.
Viņš taču nedomā Kundzīti, vai ne?
-Ne jau Kundzīti, Kundzīte nekoda! -Kundzītes tur nebija!
-Lieciet viņu mierā! -Apturi viņus, nepieļauj to!
Vai tā jūs pavēlēsiet, Jūsu Augstība?
-Kur ir tas zvērs? -Pieķēdēts ārā, Jūsu Augstība.
-Sīr Ilīn, lūdzu, rīkojieties. -Nē.
Aizved meitenes uz istabām.
Ja tas jādara, tad es to izdarīšu pats.
-Tas ir kāds triks? -Vilks ir no ziemeļiem.
Viņa ir pelnījusi, ko labāku par miesnieku.
Miesnieka dēls. Tu viņu notrieci.
Viņš bēga, bet ne pietiekami ātri.
Tulkojusi Anne Sauka