HRA O TRŮNY
Vítej, lorde Starku.
Velmistr Pycelle svolal schůzku malé rady.
Je považována vaše čestná přítomnost.
Ubytujte děvčata. Vrátím se včas na večeři.
- Jory, půjdeš s nimi. - Ano, můj pane.
Pokud by sis chtěl obléct nějaký příhodnější šat...
Díky bohu, že jsi tady, Starku.
Je nejvyšší čas, aby nastoupil strohý, severský vůdce.
Rád vidím, že ochraňuješ trůn.
Solidní kus nábytku.
Říkám si, kolik královských zadků už ho asi leštilo?
Jak se to říká? Král hoduje a pobočník uklízí.
Moc hezká zbroj.
Nemá jediné škrábnutí.
Já vím. Za ta léta na mě mířilo hodně úderů,
ale vždycky mě nějak minou.
Pak si vybíráš moudře své protivníky.
Mám v tom už praxi.
Je pro tebe asi zvláštní pocit vstoupit do tohoto sálu.
Stál jsem přímo tady, když se to stalo.
Tvůj bratr byl velice odvážný. Tvůj otec také.
Nezasloužili si takhle zemřít.
Nikdo si nezaslouží takhle zemřít.
Ale tys tam jen stál a díval se.
500 mužů jen tak stálo a dívalo se.
Všichni slavní rytíři Sedmi království.
Myslíš, že někdo řekl slovo, nebo jen pohnul prstem?
Ne, lorde Starku.
500 mužů a v téhle místnosti bylo ticho jako v kryptě.
Samozřejmě až na jejich křik.
A smích Šíleného krále.
Později, když jsem se díval, jak Šílený král umírá,
vzpomněl jsem si, jak se smál, když hořel tvůj otec.
Cítil jsem to jako spravedlnost.
Tohle si tedy po nocích opakuješ?
Že jsi služebník spravedlnosti?
Že jsi pomstil mého otce,
když jsi vrazil svůj meč Aerysu Targaryenovi do zad?
Pověz mi, kdybych místo do zad bodnul Šíleného krále do břicha,
obdivoval bys mě víc?
Dobře jsi mu sloužil, dokud byla služba bezpečná.
Lorde Starku.
Lorde Varysi.
Byl jsem zachvácen žalem, když jsem slyšel,
jaké jste měli problémy na Královské cestě.
Všichni se modlíme, aby se princ Joffrey plně zotavil.
Škoda, že se nepomodlíte i za řezníkova syna.
Renly...
- Vypadáš dobře. - A ty po té cestě vypadáš unaveně.
Říkal jsem, že by ta schůzka mohla den počkat, ale...
Ale musíme se starat o království.
Už delší dobu se těším, až tě poznám, lorde Starku.
Nepochybuji, že se o mně lady Catelyn zmínila.
Zmínila, lorde Baeliši.
Slyšel jsem, že jsi znal i mého bratra Brandona.
Moc dobře. Stále nosím symbol jeho náklonnosti ke mně,
od pupku až ke klíční kosti.
Třeba sis nevybral na souboj správného protivníka.
Nešlo o výběr protivníka, můj pane. Šlo o Catelyn Tully.
Za ni stojí za to bojovat, s tím jistě souhlasíš.
Poníženě se ti omlouvám, lorde Starku.
Velmistře.
Kolik už je to let? Byl jsi tehdy mladý...
A tys sloužil jinému králi.
Málem bych zapomněl...
Tohle teď patří tobě.
- Můžeme začít? - Bez krále?
Zima se možná blíží,
ale o mém bratru se bohužel totéž říct nedá.
Jeho Veličenstvo má mnoho starostí.
Některé drobnější záležitosti svěřuje nám,
aby svému břemeni odlehčil.
Jsme odborníci na drobné záležitosti.
Můj bratr nařídil, abychom uspořádali turnaj
na počest jmenování lorda Starka pobočníkem krále.
Kolik?
40.000 zlatých dragonů vítězi, 20.000 druhému,
dalších 20.000 vítězi soutěže v lukostřelbě.
Unese královská pokladna tyto výdaje?
Budu si muset vypůjčit.
Doufám, že Lannisterové nám vyjdou vstříc.
Už teď dlužíme lordu Tywinovi tři miliony zlatých.
Co je dalších osmdesát tisíc?
Chcete říct, že Koruna dluží tři miliony zlatých?
- Koruna dluží šest milionů zlatých. - Jak jste to mohli dovolit?
Správce pokladny peníze shání, král a pobočník je utrácejí.
Nevěřím, že by Jon Arryn dovolil Robertovi ožebračovat říši.
Lord Arryn byl moudrý a obezřetný rádce,
ale obávám se, že jeho Veličenstvo ne vždy jeho radám naslouchalo.
- Nesnáší počítání měďáků. - Zítra s ním promluvím.
Tenhle turnaj je výstřednost, kterou si nemůžeme dovolit.
Jak si přeješ. I tak bychom měli připravit plány.
Žádné plány nebudou, dokud nepromluvím s Robertem.
Promiňte, pánové. Byla to dlouhá cesta.
Ty jsi pobočník krále, lorde Starku.
My jsme tví služebníci.
No tak. Je to skoro zahojené.
- Je to ošklivé. - Král by měl mít jizvy.
Zahnal jsi zlovlka. Jsi válečník jako tvůj otec.
Nejsem jako on. Nezahnal jsem zlovlka.
Kousnul mě a já jsem jenom křičel.
Starkovy dcery to viděly.
To není pravda. Zabils to zvíře
a ušetřils tu dívku jen proto, že tvůj otec má rád jejího otce.
Ale to ne, já...
Když usednul na trůn Aerys Targaryen,
nazývali tvého otce vzbouřencem a zrádcem.
Jednoho dne usedneš na trůn ty,
a pak bude pravda to, co sám budeš chtít.
Budu si ji muset vzít?
Ano.
Je velice krásná. A mladá. Když ji nebudeš mít rád,
můžeš se s ní vídat jen při formálních příležitostech.
A až nastane čas, dělat jí malé prince a princezny.
Když budeš chtít spát se zmalovanými štětkami,
jsou ti k dispozici.
Když budeš chtít obcovat s ctnostnými pannami, posluž si.
Jsi můj chlapeček.
A svět bude takový, jaký si budeš přát.
Udělej něco hezkého pro to Starkovo děvče.
- Nechce se mi. - Ne, ale uděláš to.
Příležitostná laskavost
ti v budoucnosti ušetří spoustu problémů.
Dáváme těm seveřanům příliš velkou moc.
Myslí si, že jsou nám rovni.
- Co bys s nimi udělal? - Zdvojnásobil jim daně.
A nařídil, aby dodali 10.000 mužů královskému vojsku.
Královskému vojsku?
Proč má každý lord velet vlastním mužům?
Je to primitivní, na úrovni horských kmenů.
Měli bychom mít skvělou armádu z mužů oddaných Koruně,
vycvičených zkušenými vojáky a ne nějakou bandu sedláků,
kteří nikdy v životě nedrželi kopí.
- A kdyby se seveřané vzbouřili? - Rozdrtil bych je.
Obsadil Zimohrad a strážcem severu ustanovil někoho,
kdo bude věrný říši. Třeba strýčka Kevana.
Těch 10.000 vojáků ze severu by bojovalo za tebe,
nebo za svého pána?
Za mě. Já jsem král.
Ale právě jsi vtrhl do jejich vlasti
a žádáš je, aby zabíjeli své bratry.
- Já je nežádám. - Sever se obsadit nedá.
Ne lidmi odjinud. Je příliš velký, příliš divoký.
A až přijde zima, všech sedm bohů dohromady
by neochránilo tebe ani královskou armádu.
Dobrý král ví, kdy být trpělivý a kdy šetřit silami.
A ví, kdy je čas zničit nepřátele.
Souhlasíš tedy, že Starkové jsou nepřátelé?
Všichni kolem nás jsou nepřátelé.
Tak už dost, mladá dámo. Sněz si jídlo.
- Musím cvičit. - Na co cvičíš?
- Na prince. - Aryo Stark!
Je to lhář a zbabělec a zabil mi kamaráda.
Tvého kamaráda zabil Ohař.
- Ohař dělá to, co mu princ řekne. - Ty jsi pitomá.
Ty jsi lhářka a kdybys mluvila pravdu, Mycah by byl naživu.
Tak dost!
Co se tu děje?
Arya by se raději chovala jako zvíře než jako dáma.
Běž do pokoje, promluvíme si později.
To je pro tebe, zlato.
Stejný mistr vyrábí všechny hračky pro princeznu Myrcellu.
Nelíbí se ti?
Už od osmi let si s panenkami nehraju.
- Omluvil bys mě? - Vždyť jsi skoro nic nesnědla.
V pořádku. Jen běž.
Je lehčí válčit, než mít dcery.
- Běž pryč! - Aryo. Otevři dveře.
Můžu jít dál?
- Čí je to meč? - Můj.
Podej mi ho.
Vím, čí je tahle značka. To je Mikkenova práce.
Odkud ho máš?
Tohle není hračka.
Mladé dámy by si neměly hrát se zbraněmi.
Nehrála jsem si. A taky nechci být dáma.
Pojď ke mně.
Co s ním chceš dělat?
- Jmenuje se Jehla. - Takže on má i jméno.
A koho jsi na tu Jehlu chtěla nabodnout? Svou sestru?
Znáš nejdůležitější věc, která platí pro boj mečem.
Musíš bodat ostrým koncem.
To je opravdu nejdůležitější.
Chtěla jsem se něco naučit.
Požádala jsem Mycaha, aby se mnou cvičil.
Já ho požádala. Byla to moje vina.
Ne, zlatíčko. Ne, ne. Tys řezníkova syna nezabila.
Nenávidím je. Nenávidím je všechny.
Ohaře a královnu a krále a Joffreyho a Sansu...
Sansu přivlekli před krále a královnu
a chtěli, aby označila prince za lháře.
- Mě taky! A je to lhář! - Zlatíčko, poslouchej mě.
Sansa bude jednoho dne Joffreyho manželka.
Nemůže ho zradit. Musí při něm stát,
i kdyby se mýlil.
A jak můžeš dovolit, aby si vzala někoho takového?
Podívej se na mě.
Jsme Starkové ze Zimohradu. Znáš naše slova.
Zima se blíží.
Ty ses narodila za dlouhého léta. Nic jiného jsi nikdy nepoznala.
Ale teď se opravdu blíží zima.
A v zimě se musíme navzájem chránit,
starat se jeden o druhého.
Sansa je tvá sestra.
Nemyslela jsem to tak. S tou nenávistí.
Nechci tě nijak děsit, ale také ti nebudu lhát.
Dostali jsme se na nebezpečné místo.
Nemůžeme vést války mezi sebou.
Ano?
Vezmi si ho, je tvůj.
Smím si ho nechat?
Hlavně s ním neprobodni sestru.
Jestli chceš mít svůj meč, musíš se naučit ho používat.
Neposlouchej ji. Všechny vrány lžou.
- Znám jeden příběh o vráně. - Nesnáším tvoje příběhy.
Znám příběh o chlapci, co nesnášel příběhy.
Můžu ti vyprávět o seru Duncanovi Vysokém.
To býval přece tvůj oblíbený.
Nebýval to můj oblíbený. Měl jsem rád strašidelné příběhy.
Mé sladké letní dítě. Co ty víš o strachu?
Strach patří k zimě, když napadne sníh sto stop hluboký.
Strach patří k dlouhé noci, kdy se slunce na celé roky skryje
a děti se rodí a žijí a umírají v temnotě.
To je čas na strach, můj malý pane,
když po lesích kráčejí bílí chodci.
Před tisíci lety nastala zima, která trvala celou generaci.
Umrzali králové na svých hradech
a stejně tak i pastevci ve svých chatrčích.
Ženy raději rdousily své děti, než aby je nechaly trpět hladem,
a když plakaly, cítily, jak jim slzy zamrzají na tvářích.
Takovéhle příběhy se ti líbí?
V té temnotě se poprvé objevili bílí chodci.
Převalili se přes města i království v sedlech svých mrtvých koní
a se smečkami bílých pavouků velkých jako psi.
Tak co mu vyprávíš teď?
Jen to, co chce malý pán slyšet.
Běž na večeři. Chci s ním být chvilku sám.
Jednou mi řekla, že obloha je modrá, protože žijeme uvnitř oka
modrookého obra Macombera.
Třeba je to tak.
Jak se cítíš?
Pořád si na nic nevzpomínáš?
Brane...
Tisíckrát jsem tě viděl šplhat.
Ve větru, v dešti, tisíckrát.
- Nikdy jsi nespadnul. - Teď jsem spadnul.
A je to tedy pravda? Co mistr Luwin říká o mých nohách?
- Raději bych byl mrtvý. - Tak tohle už neříkej.
Raději bych byl mrtvý.
U zadní brány je méně očí, má paní. Ale pořád jich je dost.
Už je to devět let, co jsem byla naposledy v hlavním městě.
A když jsem tu byla naposledy, nikdo nevěděl, co jsem zač.
Má paní...
Vítejte v Králově přístavišti, lady Stark.
Mohla byste nás následovat?
Nemohla. Nic špatného jsme neudělali.
Máme pokyny, abychom vás doprovodili do města.
Pokyny? Nechápu, kdo vám takové "pokyny" mohl udělit, ale...
Následujte mne, lady Stark.
Cat. Běžte.
Nahoru.
Jsi odporný! Necháš mě klidně zavléct
do nějakého odporného hampejzu...
Neměla to být urážka, vůči tobě už vůbec ne.
Jak ses opovážil nechat mě zavléct sem?
Pomátl ses na rozumu?
Tady tě nikdo hledat nebude. Nechtěla jsi to tak?
Za to místo se omlouvám.
Jak jsi věděl, že přijedu do Králova přístaviště?
Drahý přítel mi to řekl.
- Lady Stark. - Lord Varys.
Vidět tě znovu po tolika letech je požehnání.
Tvé ubohé ruce!
- Jak jsi věděl, že přijedu? - Informace jsou můj obor, paní.
Nepřinesla jsi náhodou tu dýku?
Mí malí ptáčkové jsou všude, dokonce i na severu.
A našeptávají mi ty nejpodivnější příběhy.
Valyrijská ocel.
Ty víš, komu ta dýka patří?
Musím přiznat, že netuším.
No tak to je historický den. Ty nevíš něco, co vím já.
V celých Sedmi královstvích je jen jedna taková dýka.
- Moje. - Tvoje?
Tedy byla, až do turnaje v den jména prince Joffreyho.
Před kláním jsem si vsadil na sera Jaimeho,
jako každý soudný člověk.
Když ho Rytíř květin shodil ze sedla,
dýku jsem prohrál.
- S kým? - Tyrionem Lannisterem. Se Skřetem.
Tak ukaž, Grenne, co v tobě je.
Kdyby to byl skutečný meč, jsi mrtvý.
Tady lord Sníh vyrostl na hradě
a plival na lidi, jako jste vy.
Ty, Pype.
Myslíš, že bastard Neda Starka krvácí stejně jako my ostatní?
Další!
Lorde Sněhu, zdá se, že jsi tu ten nejméně neužitečný.
Běžte se umýt.
Můj žaludek dnes už víc neunese.
- Okouzlující muž. - Nepotřebuji, aby byl okouzlující.
Potřebuji, aby udělal z bandy zlodějů a uprchlíků Noční hlídku.
- Jak to jde, veliteli Mormonte? - Pomalu.
Havran přinesl zprávu o synovi Neda Starka.
- Dobré zprávy, nebo špatné? - Obojí.
Lorde Starku.
Chtěl jsem vám to dát už dřív.
Poslední dobou mi už neslouží paměť.
Havran ze Zimohradu, dnes ráno...
Dobré zprávy?
Třeba by ses o ně chtěl podělit se svou ženou.
- Má žena je v Zimohradu. - Myslíš?
Myslel jsem, že tady bude v bezpečí.
Takových podniků tady vlastním víc.
Jsi legrační člověk.
Velmi legrační.
Nede!
Ti Starkové.
Horké hlavy, pomalé myšlení.
Zlomils mi nos, bastarde.
Vypadáš teď líp.
Kdybychom tě shodili ze Zdi,
zajímalo by mě, za jak dlouho bys dopadnul.
A jestli by tě našli dřív než vlci.
Na co se díváš, polomuži?
Dívám se na tebe.
Ano... Máš velmi zajímavý obličej.
Všichni tady máte výrazné obličeje.
A proč se zajímáš o naše obličeje.
Já jen, že by vypadaly moc hezky napíchnuté na kopí
v Králově přístavišti.
Možná o tom napíšu mé sestře, královně.
Promluvíme si později, lorde Sněhu.
Všichni věděli, jak to tu vypadá, a nikdo mi nic neřekl. Nikdo, jen ty.
Můj otec to věděl, a stejně dovolil, abych tady shnil.
Grenna taky opustil otec.
Před jejich statkem, když mu byly tři.
Pypa chytili, když ukradl kolo sýra.
Jeho sestřička dva dny nejedla.
Dostal na výběr: pravou ruku, nebo Zeď.
Poptal jsem se na ně u velitele. Úžasné příběhy.
Nenávidí mě, protože jsem lepší než oni.
Máš štěstí, že nikoho z nich netrénoval takový mistr,
jako je ser Rodrik. Pochybuji, že by někdo z nich
držel někdy dřív v ruce skutečný meč.
Tvůj bratr, Bran... Probral se.
Stačí jen naznačit, že Lannisterové se pokusili zabít vašeho syna,
a bude to považováno za zradu.
Máme důkaz. Máme tu dýku.
O které lord Tyrion řekne, že mu ji ukradli.
Jediný muž, který by mohl říct něco jiného,
přišel díky vlkovi tvého syna o hrdlo.
Petyr slíbil, že nám pomůže nalézt pravdu.
Je pro mě jako mladší bráška. Nikdy by nezradil moji důvěru.
Pokusím se tě udržet naživu, kvůli ní.
Je to sice bláznivý úkol,
ale tvé ženě jsem nikdy nedokázal nic odepřít.
Nikdy ti to nezapomenu. Jsi skutečný přítel.
Nikomu to neříkej. Nechtěl bych přijít o svou pověst.
- Jak jsi mohl být tak pošetilý? - Uklidni se.
Je to dítě, je mu deset, co tě to napadlo?
Myslel jsem na nás dva.
Teď už je na stížnosti trochu pozdě.
- Co jim ten chlapec řekl? - Nic. Neřekl nic.
Nic si nepamatuje.
- Tak co se rozčiluješ? - Co když se mu vrátí paměť?
Co když řekne svému otci, co viděl?
Řekneme, že lže. Řekneme, že se mu to zdálo.
Řekneme, co budeme chtít. Uvěří nám, nebo desetiletému dítěti?
A můj manžel?
Pojedu s ním do války, když bude třeba.
Mohu o nás dvou napsat baladu: "Válka o Cerseinu kundičku".
- Nech mě být. - Nikdy.
Pusť mě.
Ten chlapec mluvit nebude.
A jestli ano... Zabiju ho.
Jeho, Neda Starka, krále, zabiju je jednoho po druhém,
dokud na celém světě nezůstaneme jenom my dva.
Kéž bych mohla vidět děvčata.
- Je to příliš nebezpečné. - Jenom na chvilku.
Dokud nevíme, kdo jsou naši nepřátelé...
Já vím, že to udělali, Nede.
Cítím v kostech, že to byli Lannisterové.
Malíček má pravdu. Bez důkazů nemůžu nic dělat.
A když najdeš důkaz?
Pak ho předložím Robertovi
a budu doufat, že je pořád takový, jak jsem ho znal dříve.
Buď na cestě opatrná.
Ta tvá horká krev je nebezpečná věc.
Horká krev? Bohové,
vždyť jsi včera Malíčka málem zabil.
Pořád tě miluje.
Myslíš?
Tak už jeď.
Ano, už je to dlouho,
ale pořád si pamatuji všechny ty tváře.
Vzpomínáš si na svého prvního?
- Samozřejmě, výsosti. - Kdo to byl?
Tyrošan. Jméno mi říct nestačil.
- A jak jsi to udělal? - Kopím do srdce.
Rychlá smrt. Měl jsi štěstí.
Můj první byl hoch z rodu Tarlyů v bitvě u Summerhallu.
Koně mi skolili šípem, šel jsem po svých a brodil se bahnem.
Najednou se vyřítil, ten urozený pitomec,
co si myslel, že dokáže ukončit vzpouru
jediným máchnutím svého meče.
Srazil jsem ho kladivem. Bohové, měl jsem tehdy sílu!
Zarylo se mu do brnění
a určitě mu jediné žebro nezůstalo celé.
Stál jsem nad ním se zdviženým kladivem
a než udeřil podruhé, zakřičel: "Počkej. Počkej!"
Nikdo nemluví o tom, jak se při umírání podělají.
O tom se v písních nezpívá.
Blbej kluk.
Tarlyové dnes ohýbají hřbet jako všichni ostatní.
Nemusel se v bitvě cpát do první řady
s těmi chytráky a dnes ho mohla trápit jeho žena,
nevděční synové a třikrát za noc by musel vstávat,
aby si došel na nočník. Víno!
Lancel... Bohové, to je hloupé jméno.
Lancel Lannister? Kdo ti ho dal?
Nějaký koktavý pitomec?
Co to děláš?
- Je prázdný, Výsosti. - Co to znamená?
- Že už tam není víno. - Tohle znamená prázdný?
No tak sežeň další!
Řekni svému bratranci, ať jde dál. Královrahu! Pojď dovnitř.
Jsem obklopen Lannistery. Pokaždé, když zavřu oči,
vidím jejich blonďaté vlasy a samolibé spokojené tváře.
Neuráží to tvou pýchu?
Stát přede dveřmi jako čestná stráž?
Jaime Lannister, syn mocného Tywina,
musí stát za dveřmi,
zatímco král jí a pije a kálí a obcuje?
Vyprávíme si tady válečné historky.
Kdo byl tvůj první mrtvý? Jen starce nepočítáme.
Jeden z psanců Bratrstva.
Ten den jsem tam byl. Byl jsi teprve panoš.
Bylo ti šestnáct.
Zabil jsi Simona Toyna z protiodvety.
Nic lepšího jsem neviděl.
Byl to dobrý bojovník. Ale měl malou výdrž.
Ten psanec, řekl něco před smrtí?
Usekl jsem mu hlavu. Takže ne.
A co Aerys Targaryen? Co řekl Šílený král,
když jsi ho bodnul do zad? Nikdy jsem se neptal.
Označil tě za zrádce? Prosil tě o milost?
Řekl totéž, co vždycky říkával celé hodiny.
"Všechny je spalte."
To je vše, výsosti?
Dothrakové si své otroky kupují?
Dothrakové penězům nevěří.
Většinu svých otroků dostali jako dar.
Od koho?
Když vládneš městu a vidíš, že se blíží horda Dothraků,
máš dvě možnosti: zaplatit výkupné, nebo bojovat.
Pro většinu lidí jasná volba.
Samozřejmě, že někdy to nestačí.
Někdy se khal cítí dotčen množstvím otroků, které dostal.
Myslí si třeba, že muži jsou příliš slabí, nebo ženy příliš ošklivé.
Občas se khal rozhodne, že si jeho jezdci
pár měsíců neužili pořádný boj a že potřebují cvičit.
Řekni jim, ať zastaví.
Chceš, aby celá horda zastavila? Na jak dlouho?
Dokud jim neřeknu, že mohou jet dál.
Učíš se mluvit jako královna.
Nejsem královna.
Jsem khaleesi.
Jak se opovažuješ? Ty mi chceš dávat rozkazy?
Mně?
Nemůžeš rozkazovat drakovi. Já jsem pán Sedmi království.
Nebudu přijímat rozkazy od divochů, ani jejich štětek.
Rozuměla jsi?
Rakharo se ptá, jestli ho má zabít, khaleesi.
Ne.
Rakharo říká, že bys mu měla uříznout ucho, aby tě poslouchal.
Prosím, neubližuj mu.
Řekni mu, že nechci, aby ubližoval mému bratrovi.
Mormonte! Zabij ty dothracké psy.
Já jsem tvůj král!
Vrátíme se zpátky k hordě, khaleesi?
Ty jdeš.
Chtěl jsem být tady,
až to uvidíš poprvé.
- Dnes ráno odjíždím. - Odjíždíš?
Jsem první průzkumník. Má práce je tam venku.
Přicházejí znepokojivé zprávy.
- Jaké zprávy? - Takové, že se jim ani nechce věřit.
Jsem připraven. Nenechám tě v tom.
Nemůžeš jet.
Nejsi průzkumník, Jone.
- Ale jsem lepší, než každý... - Nejsi lepší než ostatní.
Tady každý dostane, co mu patří, až si to zaslouží.
Promluvíme si po mém návratu.
- Medvědí koule. - Děláš si legraci?
A k tomu mozeček, vnitřnosti, plíce a srdce.
Opečená na jeho vlastním sádle.
Když jsi sto mil na sever od Zdi
a už jsi týden neměl nic v žaludku,
určitě vlkům nic nenecháš.
A jak chutnají medvědí koule?
Trochu tuhé.
A co ty, můj pane?
Co nejpodivnějšího jsi dosud jedl?
Počítají se dornské holky?
Ty tedy jezdíš po Sedmi královstvích, chytáš kapsáře a zloděje koní
a vodíš je sem, coby dychtivé rekruty?
Jo. Ale ne všichni provedli něco špatného.
Něco jsou jen ubožáci, co se chtějí pravidelně najíst.
A pár z nich urození hoši toužící po slávě.
To se jim spíš dostane jídla než slávy.
Noční hlídka ti připadá k smíchu, mám pravdu?
Takhle nás vidíš, Lannistere? Jako armádu kašparů v černém?
Nemáte dost mužů, abyste byli armáda.
A kromě tady Yorena s nikým z vás legrace není.
Doufám, žes tady nasbíral dost veselých historek,
které budeš vyprávět, až se vrátíš do Králova přístaviště.
Ale zatímco tam na jihu budeš popíjet víno a užívat si v bordelech,
polovina hochů, které jsi tady viděl, bude umírat severně od Zdi.
Možná je zabijou divocí sekerou, možná to bude nemoc,
možná jednoduše umrznou.
Zemřou v bolesti a udělají to proto,
aby si malí, buclatí panáčci jako ty mohli vychutnávat letní odpoledne
v klidu a pohodlí.
Myslíš, že jsem buclatý?
Poslouchej, Benjene. Smím ti říkat Benjene?
Říkej mi, jak chceš.
Nejsem si jistý, čím jsem tě mohl urazit.
Já Noční hlídku velice obdivuji.
A obdivuji i tebe jako prvního průzkumníka.
Můj bratr mi kdysi řekl, že nic,
co je před slůvkem "ale", se nepočítá.
Ale...
Nevěřím, že za touhle zdí se skrývají obři, vlkodlaci a bílí chodci.
Jediný rozdíl mezi námi a divokými je v tom, že když se postavila Zeď,
bydleli naši předkové na její správné straně.
Máš pravdu.
Divocí se od nás neliší. Jsou možná primitivnější.
Ovšem jsou z masa a kostí.
Vím, jak je vystopovat, a umím je zabít.
Nejsou ale ten důvod, proč v poslední době špatně spím.
Nikdy jsi na sever od Zdi nebyl. Tak mi neříkej, co tam je.
Tak jdeš pod zem?
Drž se a nezmrzni.
- Užij si hlavní město. - Jako vždycky.
Myslím, že mě začíná mít rád.
Proč jde pod zem?
Je tam tunel, ústí na druhé straně.
Bude na sever od Zdi tak měsíc nebo dva.
Takže ty máš také namířeno do Králova přístaviště?
Ano, pozítří chci vyjet.
Polovinu rekrutů mám z tamních žalářů.
Pojeďme spolu. Hodila by se mi příjemná společnost.
Cestuji v dost nenáročných podmínkách, můj pane.
Tentokrát ne. Budeme bydlet v nejlepších hradech a hostincích.
Lannistera nikdo neodmítne.
- At jakar. - Athjahakar.
- Ath ja haker. - Athjahakar.
Athjahakar.
Ano, khaleesi.
Co to děláš?
Kdy jsi naposledy krvácela, khaleesi?
Měníš se, khaleesi.
Je to požehnání od Velkého hřebce.
Pro muže na koňském hřbetě je zahnutý meč dobrá věc.
Snadno se s ním zachází.
Na Dothraka je to dobrá věc.
Ale co muž v plné zbroji?
Arakh neprojde pancířem.
V takové chvíli je výhodné mít široký meč.
Vyrobený tak, aby pancířem prošel.
Dothrakové železné oblečení nenosí.
Brnění.
Brnění. S brněním je muž...
Pomalý. To je pravda. Ale taky mu zachrání život.
Mě učil bojovat můj otec.
Učil mě, že rychlost je důležitější než velikost.
Slyšel jsem, že tvůj otec byl skvělý válečník.
Byl pokrevním jezdcem khala Bharba.
A tvůj otec, Jorah Andal, byl také bojovník?
Stále je. Velmi čestný muž. A já ho zradil.
Khaleesi chce dnes večer k jídlu něco jiného.
Zabij pár králíků.
Tady žádní králíci nejsou.
Tak najdi kachny. Má ráda kachny.
Tys tu viděla nějaké kachny, ženo? Ani králíci, ani kachny.
Máš vůbec oči v hlavě?
Tak psy. Viděla jsem spoustu psů.
Myslím, že psy jíst nebude.
Khaleesi v sobě nosí dítě.
Je to pravda. Už dva měsíce nekrvácela.
Začíná jí růst břicho.
Požehnání od Velkého hřebce.
Ona nechce jíst koninu.
Řeknu chlapům, aby k večeři porazili kozu.
Budu muset jet do Qohoru.
- Ale my jedeme do Vaes Dothrak. - Neboj se. Doženu vás.
Najít hordu je snadné.
Nesmíš nehybně stát.
Zasáhnout pohybující se cíl je těžší.
To pro tebe neplatí. Ty se hýbeš moc.
Jen bych držel meč a ty bys všechnu práci odvedl za mě.
Kolik zim už jsi viděl, lorde Tyrione?
Osm... Ne, devět.
Všechny byly krátké?
Zima, v níž jsem se narodil, prý trvala tři roky, mistře Aemone.
Toto léto trvalo devět roků.
Ale podle zpráv z Citadely se prý dny zkracují.
Nakonec mají Starkové vždycky pravdu: Zima se blíží.
Tahle bude dlouhá. A spolu s ní přijdou temné věci.
Každý měsíc padne do našeho zajetí víc divokých.
Utíkají na jih.
Ti, co utekli, tvrdí, že viděli bílé chodce.
Rybáři v Lannisportu prý vídají mořské panny.
Jeden z našich průzkumníků přísahal,
že viděl, jak zabili jeho druhy.
Neodvolal to až do chvíle, kdy mu Ned Stark usekl hlavu.
Noční hlídka je to jediné, co stojí mezi říší
a tím, co je za ní.
Z Noční hlídky se stala armáda nedisciplinovaných chlapců
a unavených starých mužů.
Je nás už méně než tisíc.
Nemáme dost lidí na obsazení dalších hradů na Zdi.
Nemáme dost lidí pro hlídky do divočiny.
Jen tak tak, že můžeme dát chlapcům zbraně a jídlo.
Tvá sestra sedá vedle krále.
Řekni jí, že potřebujeme pomoc.
Až přijde zima, bohové s námi, nebudeme-li připravení.
Je to chlapec.
Jak to víš?
Vím to.
Je mi líto, že odjíždíš, Lannistere.
Buď odejdu já, nebo tahle zima.
A nevypadá to, že by se zima někam chystala.
Zastavíš se cestou na jih v Zimohradě?
Určitě ano. Bohové ví, že mezi Zdí a Královým přístavištěm
tolik péřových přikrývek zase není.
Kdybys viděl mého bratra Brana, vyřiď, že mi chybí.
Vyřiď, že bych přijel, kdybych mohl.
Jistě.
Už nikdy nebude chodit.
Jestli máš být mrzákem, je lepší být bohatým mrzákem.
- Opatruj se, Sněhu. - Sbohem, můj pane.
Jdeš pozdě, hochu.
Zítra tu budeš přesně v poledne.
Co jsi zač?
Tvůj taneční mistr. Syrio Forel.
Zítra už ho chytíš. Teď ho zvedni.
Takhle se to nedělá, chlapče.
Ten meč není tak velký, abys ho musel držet oběma rukama.
Je moc těžký.
Je tak těžký, jak je třeba, aby ti dal sílu.
Takhle.
Jednou rukou, druhou nepotřebuješ.
Stojíš ovšem špatně. Natoč se bokem.
Ano.
Ukaž.
Jsi kost a kůže. To je dobře.
Jsi tak menší cíl.
Teď úchop. Ukaž se.
Ano.
- Stisk nesmí být křečovitý. - Co když ho upustím?
Ocel musí být součástí tvé paže. Můžeš upustit část paže? Ne.
Devět let byl Syrio Forel
prvním šermířem Mořského lorda z Braavosu.
On tyto věci zná. Poslouchej ho, chlapče.
- Jsem děvče. - Chlapec, děvče...
Teď jsi šermíř, to je vše.
Tohle je správný úchop.
Nedržíš válečnou sekeru, držíš...
Jehlu.
Přesně tak.
Tak začneme tančit.
Pamatuj, dítě, že teď se neučíme tanec Západozemí,
rytířský tanec plný sekání a bušení.
Tohle je tanec hrdlořezů, vodní tanec,
je rychlý a svižný.
Všichni lidé jsou stvořeni z vody, víš to?
Když je probodneš, voda vyteče ven a oni zemřou.
Teď se pokusíš mě zasáhnout.
Vstávej!
Mrtvý.
Velmi mrtvý.
Znovu! Rychle!
České titulky Petr Miklica