Sveiki, lorde Starkai. Meistras Picelis surengė konsulato susitikimą.
Prašoma, kad dalyvautumėt ir jūs.
Paruošk merginas. Grįšiu vakarienės.
-Džori, jok su jais. -Gerai, lorde.
Gal norėtumėt persirengti?
Ačiū Dievui, kad tu čia, Starkai.
Reikia šiaurietiško vadovo.
Džiaugiuosi, kad saugai sostą.
Senoli, kiek karalių užpakalių reikėjo nuvalyt?
Ko reikėjo? Karalių išmatos ir servetėlės.
-Puikūs šarvai. Jokio įbrėžimo. -Žinau.
Žmonės daug metų bandė sužeist, bet nepataikydavo.
-Sumaniai rinkaisi priešus. -Sugebu.
Turbūt keista ateit į šią menę.
Kai tai nutiko, stovėjau čia.
Tavo brolis ir tėvas - labai drąsūs.
-Jie nenusipelnė taip mirt. -Bet stovėjai ir žiūrėjai.
Stovėjo 500 vyrų. Visi geriausi 7 karalysčių riteriai.
Manai, kas nors ką nors sakė?
Ne, lorde Starkai.
500 vyrų, bet šioj menėj buvo tylu.
Išskyrus riksmus iš išprotėjusio karaliaus juoką.
Vėliau, stebėdamas išprotėjusio karaliaus mirtį,
prisiminiau jo juoką, kai sudegė tavo tėvas.
Buvo įvykdytas teisingumas.
Ar taip sau sakai naktį? Kad vykdai teisingumą?
Kad durdamas Aeriui į nugarą keršijai už mano tėvą?
Ar gerbtum mane, jei būčiau dūręs ne į nugarą, o į pilvą?
Tu jam gerai tarnavai, kai tarnystė buvo saugi.
-Lorde Starkai. -Lorde Vari.
Apgailestauju dėl patirtų keblumų Karaliaus kelyje.
-Meldžiamės, kad Džofris pasveiktų. -Bet nesimeldžiat už mėsininko sūnų.
-Renli, puikiai atrodai. -O tu pavargęs po kelionės.
-Sakiau, kad susitikimą galim atidėt. -Bet reikia prižiūrėt karalystę.
Norėjau su jumis pasikalbėt.
-Ledi Ketlin mane minėjo. -Taip, lorde Belišai.
-Turbūt pažinojot ir brolį Brendoną. -Labai gerai.
Vis dar jaučiu jo pagarbos ženklą nuo pilvo iki kaklo.
-Pasirinkai netinkamą priešą. -Aš jo nesirinkau, lorde.
Turbūt sutiksit, kad verta kovot dėl moters.
-Atsiprašau, lorde Starkai. -Didysis meistre.
-Kiek metų praėjo? Buvot jaunas. -O jūs tarnavot karaliui.
Pamiršau.
Dabar jis priklauso jums.
-Gal pradėkim? -Be karaliaus?
Gal žiema ir artėja, bet to nepasakysi apie mano brolį.
Jo kilnybė turi daug reikalų.
Jis patiki kelias užduotis mums.
Mes - nedidelių užduočių šeimininkai.
Mano brolis nori surengti turnyrą lordo Starko garbei.
-Kiek? -40 000 aukso drakonų čempionui.
20 000 už antrą vietą. 20 000 geriausiam šauliui.
-Ar iždui nepakenks? -Paskolinsiu. Lanisteriai sutiks.
Mes skolingi lordui Tivinui 3 mln aukso. Kas tie 80 000?
-Karaliai įsiskolinę 3 mln? -Karaliai įsiskolinę 6 mln.
-Kaip taip nutiko? -Karalius ir jo Ranka viską išleido.
Netikiu, kad Džonas Arinas leido Robertui bankrutuot.
Lordas Arinas davė patarimų, bet jo kilnybė ne visad klauso.
Jis tai vadina variokų skaičiavimu.
Pasikalbėsiu rytoj. Turnyras mums per brangus.
-Bet reiktų geriau viską planuoti. -Pirmiau pakalbėsiu su Robertu.
Atleiskit, lordo sūnau. Buvo ilga kelionė.
Jūs - karaliaus Ranka, lorde Starkai. Mes jūsų paslaugoms.
-Liaukis. Beveik sugijo. -Jis bjaurus.
Karalių randai puošia. Koveis su didvilkiu. Tu karys kaip ir tėvas.
Aš ne toks kaip jis. Su niekuo nesikoviau. Jis man įkando.
Abi Starkų dukros tai matė.
Netiesa. Tu nužudei žvėrį.
Palikai mergaitę dėl tavo tėvo ryšių su jos tėvu.
Kai Aerys buvo Geležiniam soste, tavo tėvas buvo išdavikas.
Kada nors sostas atiteks tau. Ką sakysi, tuo visi tikės.
-Ar reikės ją vesti? -Taip.
Ji - graži ir jauna. Jei nepatinka, susitiksit per oficialius renginius.
Ir kai reikės sukurt princų ir princesių.
Jei norėsi dulkint kales, dulkinsi. O gal rinksies nekaltąsias.
Tu - mano mielas berniukas. Pasaulis bus toks, kokio nori.
-Pasistenk dėl Starkų mergaitės. -Nenoriu.
Bet reikia. Jei būsi malonus, nepateksi į bėdą.
Šiauriečiai turi daug galių. Jie jaučiasi lygūs su mumis.
-Ką darytum? -Didinčiau mokesčius, prašyčiau vyrų.
-Į Karališkąją kariuomenę? -Kodėl visi lordai turi turėt vyrų?
Kariuomenė turėtų būt ištikima tik karaliui.
Juos turi treniruot patyrę kariai, o ne valstiečiai.
-O jei šiauriečiai sukils? -Sunaikinsiu juos.
Užimčiau Vinterfelą ir skirčiau Šiaurės vadą, pvz., dėdę Keviną.
-Tie kariai tarnautų tau ar lordui? -Man. Aš - jų karalius.
-Užėmęs šalį, lieptum žudyt brolius. -Neliepčiau.
Šiaurinė pusė nepasiduos. Jų per daug ir jie laukiniai.
Atėjus žiemai, 7 dievai negalėtų išgelbėt tavęs ir kariuomenės.
Geras karalius žino, kada patausot jėgas ir kada naikint priešus.
Sutinki? Starkai yra priešai.
Tie, kurie nepriklauso mums, priešai.
Pakaks, mergaite. Valgyk.
-Aš treniruojuos princui. -Arija Stark!
Jis - melagis ir niekšas. Nužudė mano draugą.
-Tavo draugą nužudė Skalikas. -Jis daro, ką liepia princas.
-Tu - kvailė. -Melagė. Maika būtų buvęs gyvas.
Pakaks!
-Kas čia dedasi? -Arija elgiasi kaip žvėris.
Eik į savo kambarį. Pakalbėsim vėliau.
Čia tau, mieloji.
Tas pats lėlių siuvėjas siuva žaislus princesei Mirselai.
-Nepatinka? -Nežaidžiu su lėlėm nuo 8 m.
-Ar galiu eiti? -Nieko nevalgei.
Viskas gerai. Eik.
Karas lengvesnis nei dukros.
-Išeik. -Arija, atidaryk duris.
Galiu užeit?
-Kieno čia kardas? -Mano.
Duok man,
Žinau šį kalvį. Mikenas.
Iš kur gavai?
Čia ne žaislas.
-Damoms nedera žaist su kardais. -Aš nežaidžiau. Aš - ne dama.
Eikš čia.
-Kam tau jo reikia? -Čia Adata.
Kardas su vardu.
Ir ką norėjai nudurt su Adata? Sesę?
-Žinai kardo taisyklę? -Durk aštriu galu.
Čia svarbiausia.
Bandžiau mokytis.
Paprašiau Mikos man padėt.
Aš jo prašiau.
-Aš kalta. -Ne, mieloji. Ne.
Tu nenužudei mėsininko berniuko.
Aš jų nekenčiu. Visų.
Skaliko, karalienės, karaliaus, Džofrio ir Sansos.
Sansą iškvietė karalius ir karalienė. Jie klausė, ar princas meluoja.
Manęs irgi. Jis meluoja.
Paklausyk manęs, mieloji.
Sansa ištekės už Džofrio. Ji negali jo išduoti.
Ji turi stot į jo pusę net jei jis klysta.
Kaip gali jai leist ištekėt už tokio kaip jis?
Pažvelk į mane. Tu - Stark iš Vinterfelo. Žinai mūsų žodžius.
Žiema artėja.
Gimei vasarą. Dar nežinai, kaip būna.
Bet žiema jau ne už kalnų.
Reikia apsisaugoti ir prižiūrėt viens kitą.
Sansa - tavo sesuo.
Aš nejaučiu jai neapykantos.
Nenoriu tavęs gąsdint, bet ir nemeluosiu.
Atvykom į pavojingą šalį.
Negalim pyktis vienas su kitu.
Imk. Jis tavo.
Galiu pasilikt?
Tik nenudurk sesės.
Jei nori turėt kardą, išmok juo naudotis.
Neklausyk jo. Varnai meluoja.
-Žinau istoriją apie varną. -Nekenčiu tavo istorijų.
Žinau istoriją apie berniuką, nekentusį istorijų.
-Galiu papasakot apie serą Dankaną. -Tos istorijos man nepatinka.
Mano mėgstamiausios - siaubo istorijos.
Mano mielasis vaike. Ką tu žinai apie baimę?
Baiminamės žiemos, kai bus keliasdešimt metrų sniego.
Baiminamės ilgos nakties, kai saulė slėpsis daugelį metų,
o gimę vaikai gyvens ir mirs tamsoj.
Štai ko baiminamės, lorde.
Tada Baltieji klajūnai bastysis po miškus.
Prieš tūkstančius metų naktis truko visą šimtmetį.
Karaliai pilyse mirtinai sušalo. Piemenys irgi.
Moterys dusino vaikus, užuot matydamos juos badaujančius,
ir verkdamos jautė, kaip ant skruostų šąla ašaros.
Ar tokios istorijos tau patinka?
Tamsoje Baltieji klajūnai pasirodė pirmą kartą.
Jie jojo per miestus ir karalystes, sėdėdami ant nuilsusių žirgų,
medžiodami su dideliais kaip skalikas vorais.
-Ką jam pasakoji? -Tik tai, ką nori girdėt.
Eik vakarieniaut. Noriu pasikalbėt su juo.
Kartą ji sakė, kad dangus mėlynas, nes gyvenam milžino Makomberio aky.
Gal taip ir yra.
Kaip jauties?
Vis dar nieko nepameni
Brenai, mačiau tave lipantį į medžius.
Vėjyje, lietuje. Tūkstantį kartų. Tu niekad nenukritai.
Bet dabar nukritau.
Ar tai tiesa, ką apie mano kojas sakė meistras Liuvinas?
-Verčiau būčiau miręs. -Nesakyk taip.
Čia mažiau žmonių, bet vis tiek per daug.
Į sostinę atjoju po 9 m. Tada niekas manęs nepažinojo.
-Mano ponia. -Sveika atvykusi į Karaliaus uostą.
-Ar seksit paskui mus? -Gerai. Mes nieko nepadarėm.
-Mūsų prašė palydėt jus į miestą. -Prašė?
-Nežinau, kas prašo, bet... -Paskui mane, ledi Stark.
Kete. Eik į viršų.
Netikėli!
Laikai mane pigia kekše, kurią gali įsitempti...
Tikrai nenorėjau jūsų įžeisti.
Kaip drįsti mane čia atsivest? Gal išprotėjai?
Niekas jūsų čia neieškos. Ar to norėjot?
Atsiprašau dėl šios vietos.
-Iš kur žinojai apie mano atvykimą? -Pasakė draugas.
-Ledi Stark. -Lorde Varisai.
Džiaugiuosi matydamas jus po tiek metų.
Jūsų vargšės rankos.
-Iš kur žinojot, kad atvykstu? -Mano darbas - žinoti.
Gal pasiėmėt durklą?
Mano paukščiukų yra visur.
Net Šiaurėje girdžiu keisčiausių istorijų.
-Valirijos plienas. -Žinot, kieno šis durklas?
Nežinau.
Šiandien istorinė diena. Nežinot to, ką žinau aš.
7 karalystėse yra tik vienas toks durklas.
-Jis mano. -Jūsų?
Buvo iki turnyro paskutinę princo Džofrio vardo dieną.
Kautynėse stačiau už serą Džeimį.
Kai Gėlių riteriai jį pašalino iš posto, praradau durklą.
-Kas jį gavo? -Tirionas Lanisteris, Impas.
Jei čia būtų tikras kardas, būtum miręs.
Lordas Snou užaugo pilyje ir spjaudė į tokius kaip jūs.
Pipai, ar Nedas Starkas kraujuoja kaip mes visi?
Kitas!
Lorde Snou, jūs čia nereikalingas.
Eikit nusipraus. Tiek galiu įveikt per dieną.
Žavus vyras.
Man nereikia žavaus. Šie niekšai turi tapt Nakties sargybiniais.
-Kaip sekasi, vade Mormontai? -Lėtai.
Nedo Starko sūnus atsiuntė varną.
-Gera ar bloga žinia? -Abi.
Lorde Starkai.
Norėjau įteikt jums anksčiau.
Aš toks užmaršus.
Šįryt atskrido varnas iš Vinterfelo.
Kokia žinia?
Norėsit ja pasidalint su žmona.
-Mano žmona Vinterfele. -Tikrai?
Maniau, jai čia bus saugiausia. Vienas iš mano pastatų.
Tu - linksmas vyrukas.
Nedai.
Starkai. Karštakošiai ir neprotingi.
Sukruvinai man nosį.
Patobulėjai.
-Kiek kartų tau reiktų trenkt? -Ar jie tave ras anksčiau nei vilkai?
-Į ką žiūri, mažiau? -Į tave.
Tavo įdomus veidas.
Išskirtinis. Kaip ir jūsų visų.
-Kuo tau neįtinka mūsų veidai? -Jie tiktų papuošt Karaliaus uostą.
Parašysiu apie tai savo sesei karalienei.
Pasikalbėsim vėliau, lorde Snou.
Visi žinojo, kokia ši vieta. Bet niekas nesakė, išskyrus tave.
Mano tėvas tą žinojo, bet paliko pūt prie Sienos.
Greną tėvas irgi paliko. Prie fermos, kai šiam buvo 3 m.
Pipas buvo prigautas vagiantis sūrį.
Jo sesuo nevalgė 3 dienas.
Jis galėjo rinktis: dešinė Ranka ar Siena.
Apie juos klausiau vado. Įdomios istorijos.
-Jie manęs nekenčia, nes aš geresnis. -Gerai, kad jų nemokė Rodrikas.
Turbūt nė vienas iš jų nelaikė rankose kardo.
Tavo brolis Brenas pabudo.
Jei karalienės brolis jį bandė nužudyt, tai išdavystė.
-Mes turim įrodymų - ašmenis. -Lordas sakys, kad jie vogti.
Vienintelis liudininkas neturi liežuvio, nukąsto tavo sūnaus vilko.
Petiras prižadėjo išsiaiškint tiesą.
Jis man kaip brolis, Nedai. Jis manęs neišduotų.
Stengiuos palikti tave gyvą, nes negaliu atsakyt tavo žmonai.
Aš to nepamiršiu. Tu - tikras draugas.
Niekam nesakyk. Turiu išlaikyt reputaciją.
Kaip galėjai būt toks kvailas? Jis - 10 m. berniukas.
Galvojau apie mus. Per vėlu skųstis.
-Ką berniukas jiems sakė? -Nieko. Jis nieko nepamena.
-Tai ko pyksti? -O jei prisimins?
-Jei pasakys tėvui? -Sakysim, kad meluoja.
-Mes protingesni už vaiką. -O mano vyras?
Jei reikės, kausiuos. Galės rašyt baladę "Sersėjos karas".
-Paleisk mane. -Niekada.
Tas berniukas neprasitars. Jei taip nutiks, nudėsiu.
Nužudysiu jį, Nedą Starką, Karalių, kol šiam pasauly
liksim tik mudu abu.
-Norėčiau pamatyt mergaites. -Per daug pavojinga.
-Tik minutėlę. -Kol sužinosim tikrus priešus.
Žinau, kad čia jų darbas. Lanisterių. Aš tą jaučiu.
Net jei Mažasis pirštas teisus, vis tiek man reikia įrodymų.
O jei jų rasi?
Tada pateiksiu Robertui tikėdamasis, kad jis toks, kokį pažinojau.
Būk saugi kelyje.
-Tavo temperamentas pavojingas. -Tikrai? Dievai man padės.
Vakar vos nenužudei vargšo Mažojo piršto.
-Jis vis dar tave myli. -Tikrai?
Keliauk.
Praėjo daug laiko, bet pamenu kiekvieną kovą.
-Pameni pirmąją kovą? -Žinoma, jūsų kilnybe.
-Kas jis? -Došarošis. Neišmokau jo vardo.
-Kaip nukovei? -Perdūriau širdį.
Tau pasisekė.
Aš koviaus su Tarliu Samerholo mūšyje.
Mano žirgas krito nuo strėlės, aš turėjau eit per purvą.
Jis bėgo į mane.
Tas kvailys manė, kad baigs kovą vienu kardo užsimojimu.
Aš jam trenkiau plaktuku. Dieve, buvau stiprus.
Dūriau jam į krūtinę. Sulaužiau visus šonkaulius.
O tada atsistojau iš viršaus, užsimojau ore
ir tada jis sušuko: "Palauk!"
Jie nepasakys, kad pridėjo į kelnes.
Jų dainose to nėra.
Kvailas berniukas.
Dabar Tarlis nuolankus kaip ir visi kiti.
Galėjo kovos lauke būt su protingesniais.
Šiandien jo žmona jį erzintų, sūnūs būtų dykaduoniai,
o jis pats keltųsi 3 kartus nusičiurkšti į dubenį.
Vyno!
Lanselis. Koks kvailas vardas.
Lanselis Lanisteris.
Kas tau davė vardą? Koks nors mikčius?
-Ką darai? -Jis tuščias, jūsų kilnybe.
-Kaip suprasti? -Nebėra vyno.
Tai atnešk daugiau.
Karaliaus žudike, ateik čia.
Apsuptas Lanisterių.
Kaskart užsimerkęs matau jų šviesius plaukus
ir patenkintu savimi veidus.
Čia stovėdamas kaip sargybinis jauties praradęs garbę.
Džeimis Lanisteris, visagalio Tivino sūnus.
Priverstas saugot duris, kol karalius valgo, geria, šika, dulkinas.
Pasakojam karo istorijas.
Ką nužudei pirmą? Neskaitant senų vyrų.
Vieną iš brolijos narių.
Tądien ten buvau. Buvai mažas, 16 m.
Nužudėt Saimoną. Geriausias judesys, kokį mačiau.
Puikus kovotojas, bet trūko ištvermės.
-Ar tavo auka ką nors sakė? -Nukirtau galvą. Nesakė.
O kaip Aerys Targarien? Ką sakė išprotėjęs karalius?
Niekad neklausiau.
Ar pavadino išdaviku? Prašė atidėt bausmę?
Sakė tą patį, ką ištisas valandas: "Sudegink juos visus".
Tik tiek, jūsų kilnybe.
-Ar Dotrakiai perka vergus? -Jie netiki pinigais. Vergus gavo.
-Iš ko? -Valdovas moka priešui ar kovoja.
Lengvas pasirinkimas.
Bet kartais to neužtenka.
Kartais kalą įžeidžia vergų skaičius. Vyrai silpni, moterys bjaurios.
Kartais kalas nori pasitreniruot ir kovot.
-Įsakyk jiems stot. -Norit, kad stotų visi?
-Kiek laiko? -Kol neįsakysiu kitaip.
-Mokais kalbėt kaip karalienė. -Ne karalienė, o kalisė.
Išdrįsai man nurodinėt?
Nenurodinėsi drakonui.
Aš - 7 karalysčių lordas. Neklausau laukinių ir kekšių.
-Rakaras klausia, ar jį nužudyt. -Ne!
-Rakaras siūlo nupjaut ausį. -Prašau, neskriauskit jo.
Nenoriu skriaust savo brolio.
Nužudykit juos, Dotrakių šunys!
Aš - jūsų karalius!
Grįžkim į khalasarą, kalise.
Turėsi eiti pėsčias.
Norėjau būt šalia, kai pamatysi jį pirmą kartą.
-Išjosiu šįryt. -Išjosi?
Aš - pirmasis reindžeris. Turiu atlikt darbą.
Pasigirdo keistų kalbų, kuriom nenoriu tikėt.
-Aš pasiruošęs. Nenuvilsiu. -Tu niekur neisi.
-Tu - ne reindžeris. -Bet aš geresnis už kitus.
Tu ne geresnis. Garbę reikia užsitarnaut.
Pasikalbėsim, kai grįšiu.
-Lokio kiaušiniai. -Juokauji?
Ir jo smegenys, viduriai, plaučiai ir širdis. Troškinti taukuose.
Toli nuo Sienos ir valgęs prieš savaitę, nieko nepalieki vilkams.
-Kokio skonio lokio kiaušiniai? -Kieti.
-O jūs, lorde? Ką keisčiausio valgėt? -Ar Dornišų merginos tinka?
7 karalystėse gaudot kišenvagius ir arkliavagius ir atsivedat juos
-kaip naujus tarnus? -Taip.
Ne visi jie blogi. Kai kurie tiesiog neturi ką valgyt.
Kai kurie - jaunuoliai, trokštantys garbės.
Jie greičiau ras maisto nei garbę.
Nakties sargyba tau - pokštas?
Ar taip, Lanisteri? Mes - juodai apsirengę kvailiai?
Neužtenka vyrų kariuomenei. Nė vienas iš jūsų nejuokingi.
Tikiuos, grįžęs į Karaliaus uostą žinosit daugiau istorijų.
Turėsit apie ką pagalvot gerdamas vyną ir linksmindamasis viešnamiuose.
Pusė besitreniruojančių vyrų žus Sienos šiaurėje.
Gal jie kris nuo laukinių kirvio.
Gal nuo ligos. O gal peršals.
Jie mirs skausme,
kad tokie putlūs lordai kaip jūs mėgautųsi ramiai ir gražia vasara.
Manot, aš - putlus?
-Bendženai. Galiu taip vadint? -Vadinkit, kaip norit.
Nežinau, kaip jus įžeidžiau.
Gerbiu Nakties sargybą ir jus, pirmąjį reindžerį.
Brolis kartą sakė, kad nesvarbu niekas prieš žodį "bet".
Bet.
Netikiu, kad mūsų tyko milžinai, vampyrai ir Baltieji klajūnai.
Mes nuo laukinių skiriamės tuo,
kad mūsų protėviai gyveno dešinėje Sienos pusėje.
Jūs teisus. Laukiniai niekuo nesiskiria.
Gal jie stipresnis, bet jie irgi iš mėsos ir kaulų.
Moku juos susekt ir nužudyt.
Nemiegu naktinis ne dėl Sienos.
Nebuvot Sienos šiaurėje, tad nesakykit, kas ten.
Eisit į apačią?
-Sėkmės ir šilumos. -Pasimėgaukit sostine, broli.
Man atrodo, kad aš jam patinku.
-Eisit į apačią? -Į tunelį ir į kitą pusę.
Mėnesį ar du jis bus Sienos šiaurėje.
-Jūs irgi josit į Karaliaus uostą? -Taip, poryt.
Kalėjimuose randu pusę tarnų.
Keliaukim kartu. Man nepakenks gera kompanija.
-Keliauju sudėtingesniu keliu. -Ne šįkart.
Apsistosim geriausiose pilyse ir užeigose.
Niekas neatsisakys Lanisterio.
-At jakar. -Athjakar.
-Taip, kalise.
-Ką darai? -Kada jums buvo menstruacijos?
Jūs keičiatės, kalise.
Didžiojo eržilo palaiminimas.
Jei priešas sėdi ant balno, naudok lenktus ašmenis.
Puikus ginklas Dotrakiams,
bet tikras vyras yra shori tawakof.
Arachas plieno nepradurs.
Geriau aštresnis kardas. Sukurtas pradurti šarvams.
-Dotrakiai neturi plieninių suknelių. -Šarvų.
-Šarvai žmogų... -Sulėtina.
Tiesa. Ir padeda likt gyvam.
Tėtis mane išmokė kautis. Sakė, kad greitis svarbiau už dydį.
-Girdėjau, tavo tėvas - geras karys. -Jis buvo Bharbo kraujo raitelis.
-O tavo tėvas Džora Andalas? -Jis vis dar karys.
Garbingas žmogus. Aš jį išdaviau.
Kalisė nori šįvakar valgyt ko nors kito.
-Sumedžiokit triušių. -Triušių nėra. Raskit ančių.
Ar matei ančių? Nėra nei triušių, nei ančių. Kur tavo akys?
Tada šunų. Mačiau jų.
Ji nenori valgyt šunienos.
Kalisė laukiasi kūdikio.
Taip. Jai 2 mėn. nebuvo menstruacijų ir didėja pilvas.
Didžiojo eržilo palaiminimas.
Ji nenori arklienos.
Paprašysiu, kad vakarienei paruoštų ožką.
Reikės nujot į Kohorą.
-Josim į Vais Dotraką. -Nesijaudinkit. Pasivysiu.
Būrius lengva rasti.
Nestovėk ramiai. Sunkiau nušaut judantį taikinį.
Išskyrus tave. Tu per daug judi.
Laikydamas ištiestą kardą tave nudurčiau.
-Kiek praėjo žiemų, lorde Tirionai? -Aštuonios.
-Visos trumpos? -Man gimus, žiema tęsės 3 m.
Ši vasara tęsės 9 m.
Bet Citadelė pranešė apie trumpėjančias dienas.
Starkai visad teisūs.
Artėja žiema.
Ji bus ilga ir tamsi.
Sugavom daug laukinių. Kas mėnesį jų daugėja.
Jie bėga į pietus. Ten pastebėti Baltieji klajūnai.
O Lanisporto žvejai teigia matę undinių.
Reindžeris teigia matęs, kaip jie žudo kolegas.
Jis prisiekė, kad Nedas Starkas nukirto galvą.
Nakties sargyba saugo karalystę nuo to, kas yra už sienos.
Ten yra nedrausmingų vyrų ir senų pavargėlių.
Dabar mūsų mažiau nei 1000.
Negalėsim saugot kitų pilių. Nepavyksta prižiūrėt laukų.
Patys neturim iš ko išlaikyt ir išmaitint kariuomenės.
Tavo sesuo sėdi šalia karaliaus.
Pasakyk jai, kad reikia pagalbos.
Žiema tuoj ateis. Jei nepasiruošim, tepadeda dievai.
Tai berniukas.
-Iš kur žinai? -Žinau.
Gaila, kad išvyksti, Lanisteri.
Liksiu aš arba šaltis. Jis niekur nesitrauks.
-Jodamas į pietus sustosi Vinterfele? -Tikiuosi.
Dievai žino, kad čia ir Karaliaus uoste nėra daug minkštų lovų.
Jei pamatysi mano brolį Breną, pasakyk, kad ilgiuosi jo.
-Pasakyk, kad norėčiau aplankyt. -Žinoma.
-Jis nebevaikščios. -Geriau būt luošam turčiui.
-Sėkmės, Snou. -Sudie, lorde.
Vėluoji.
Rytoj čia būsi vidudienį.
-Kas tu? -Tavo šokio meistras Sirijus Forelis.
Rytoj pagausi. Dabar pakelk.
Ne taip, berniuk.
Užsimot tau nereikia abiejų rankų.
-Jis per sunkus. -Todėl turi būt stiprus.
Tereikia vienos rankos.
Netinkamai stovi. Atsistok šonu.
Taip.
Tu lieknas. Gerai.
Taikinys mažesnis.
Dabar parodyk, kaip laikai.
Taip. Reikia laikyt švelniai.
-O jei pamesiu? -Plienas turi būt tavo rankos dalis.
Ar gali numest ranką? Ne.
9 m. Sirijus Forelis buvo jūrų lordo iš Bravoso sargas.
Jis viską žino. Paklausyk manęs, berniuk.
-Aš - mergaitė. -Berniukas. Mergaitė.
Tu esi kardas. Ir viskas.
Štai kaip reikia laikyt.
-Laikai ne kirvį, o... -Adatą.
Taip.
Dabar pradėsim šokti.
Nepamiršk, čia ne Vesteroso šokis.
O riterio. Mosuoti ir kirsti.
Čia Bravoso šokis. Vandens šokis.
Jis lengvas ir greitas.
Visi žmonės yra iš vandens. Žinai tai?
Jei jiems įdursi, ištekės vanduo ir jie mirs.
Dabar bandyk mane pult.
Į viršų.
Mirei.
Eikš.
Dar kartą. Greičiau.
Vertė: Neringa Surblytė-Keršulienė