URZEALA TRONURILOR
Bun venit, lord Stark !
Marele Maester Pycelle a cerut o întrunire a micului consiliu.
A solicitat şi prezenţa Domniei Voastre.
Instalează-le pe fete. O să revin înainte de cină.
- Jory, du-te cu ele. - Da, stăpâne.
Dacă vreţi să vă schimbaţi în ceva mai prezentabil...
Slavă zeilor că ai ajuns, Stark !
Simţeam nevoia unui conducător ferm din Nord.
Mă bucur să văd că aperi tronul.
E destul de solid.
Câte funduri de regi l-au lustruit, mă întreb ?
Cum se spune ? Regele se uşurează, iar Mâna îl şterge...
Frumoasă armură !
Nicio zgârietură pe ea.
Ştiu. M-am luptat cu tot felul de oameni peste ani,
însă toţi m-au ratat.
Ţi-ai ales adversarii cu înţelepciune.
Instinctul nu mă trădează.
Cred că te simţi ciudat intrând în sala aceasta.
Eram aici când s-a întâmplat...
Fratele tău a fost foarte curajos. Şi tatăl tău...
Nu meritau să moară astfel.
Nimeni nu merită să moară astfel.
Totuşi, ai stat aici şi te-ai uitat.
Cinci sute de oameni au stat aici şi s-au uitat.
Toţi marii cavaleri ai celor Şapte Regate.
Crezi că a spus cineva ceva ? Că a ridicat un deget ? Nu...
Cinci sute de oameni... Şi sala era tăcută ca o criptă.
Cu excepţia ţipetelor, desigur.
Şi a râsetelor Regelui Nebun.
Mai târziu, când l-am văzut pe Regele Nebun murind,
mi-am amintit cum râdea în timp ce tatăl tău ardea.
Am simţit că fac dreptate.
Asta îţi spui noaptea ?
Că eşti un slujitor al dreptăţii ?
Că l-ai răzbunat pe tatăl meu când ţi-ai înfipt sabia
în spatele lui Aerys Targaryen ?
Spune-mi, dacă-l înjunghiam pe Regele Nebun în burtă,
şi nu în spate, m-ai fi admirat mai mult ?
L-ai slujit bine cât timp asta nu prezenta un pericol.
Lord Stark...
Lord Varys...
Am aflat cu tristeţe necazurile de pe Drumul Regelui.
Cu toţii ne-am rugat pentru înzdrăvenirea prinţului Joffrey.
Păcat că nu v-aţi rugat şi pentru fiul măcelarului !
Renly...
- Arăţi bine. - Iar tu pari obosit, după drum.
Le-am spus că întrunirea poate fi amânată o zi...
Dar avem un regat de condus.
De mult îmi doream să te cunosc, lord Stark.
Fără îndoială, lady Catelyn ţi-a povestit de mine.
Da, lord Petyr.
Înţeleg că l-ai cunoscut şi pe fratele meu, Brandon.
Prea bine. Încă port amintirea stimei lui...
... de la buric la claviculă.
Poate că nu ai ales bine omul cu care să te duelezi.
Nu l-am ales eu. Catelyn Tully a fost de vină.
O femeie pentru care merita să lupţi. Cred că eşti de acord.
Îmi cer scuze, lord Stark...
Mare Maester...
Câţi ani au trecut ? Erai flăcău...
Iar tu slujeai un alt rege.
Era să uit...
Asta îţi aparţine.
- Începem ? - În lipsa regelui ?
S-o apropia iarna, dar mă tem
că nu acelaşi lucru se poate spune despre fratele meu.
Maiestatea Sa are multe pe cap.
Ne încredinţează nouă chestiunile minore, să-i mai uşurăm povara.
Noi suntem lorzii chestiunilor minore.
Fratele meu ne cere să organizăm un turnir în onoarea
numirii lordului Stark în funcţia de Mână a regelui.
Cât ?
40 000 de dragoni din aur pentru campion, 20 000, pentru locul doi,
20 000, pentru cel mai bun arcaş.
- Trezoreria are aceşti bani ? - Va trebui să-i împrumut.
Familia Lannister ne va ajuta.
Deja îi datorăm lordului Tywin trei milioane în aur.
- Coroana are datorie trei milioane ? - Şase milioane !
Cum aţi putut permite una ca asta ?
Marele trezorier face rost de bani. Regele şi Mâna îi cheltuiesc.
Nu pot să cred că Jon Arryn l-a lăsat pe Robert să ruineze regatul.
Lordul Arryn a dat sfaturi înţelepte şi prudente,
dar mă tem că Maiestatea Sa nu ascultă întotdeauna sfaturile.
- "Număratul paralelor", spune el. - Voi vorbi cu el mâine.
Turnirul acesta este o extravaganţă pe care nu ne-o permitem.
Cum doreşti. Totuşi, ar fi bine să începem pregătirile.
Nu facem nicio pregătire până nu vorbesc cu Robert.
Iertaţi-mă, lorzii mei. Am avut un drum lung de parcurs.
Eşti Mâna Regelui, lord Stark.
Te slujim cu plăcere.
Te rog ! Aproape s-a vindecat.
- E urâtă. - Un rege trebuie să aibă cicatrice.
Ai luptat cu un lup străvechi. Eşti războinic, ca tatăl tău.
Nu sunt ca el. Nu am luptat cu nimeni.
M-a muşcat, iar eu doar am ţipat.
Fetele lui Stark m-au văzut. Amândouă.
Nu e adevărat. Ai ucis bestia
şi ai cruţat-o pe fată, pentru că tatăl tău ţine la tatăl ei.
Când Aerys Targaryen se afla pe Tronul de Fier,
tatăl tău era un rebel şi un trădător.
Într-o zi, tu vei fi rege şi adevărul va fi aşa cum vei dori tu.
- Trebuie să mă însor cu ea ? - Da.
E frumoasă şi tânără. Dacă nu o placi, trebuie doar
să o vezi la ocazii oficiale, iar când vine momentul,
să faceţi prinţi şi prinţese.
Dacă vrei să te culci cu târfe vopsite, asta vei face.
Dacă vrei să te culci cu virgine, atunci, aşa va fi.
Tu eşti băiatul meu drag, iar lumea va fi aşa cum vei dori tu.
Fă ceva frumos pentru Sansa Stark.
- Nu vreau. - Nu. Dar o să vrei.
Un gest frumos te va scuti de multe necazuri de-a lungul timpului.
Le dăm nordicilor prea multă putere.
Se consideră egalii noştri.
- Tu ce ai face cu ei ? - Le-aş dubla taxele.
Şi le-aş ordona să ne dea 10 000 de oameni pentru armata regală.
O armată regală ?
De ce să-şi conducă fiecare lord oamenii lui ? E primitiv,
parcă am fi tribali. Ar trebui să avem o armată
de oameni loiali Coroanei, pregătită de soldaţi cu experienţă,
şi nu ţărani care n-au pus mâna pe o lance în viaţa lor.
- Şi dacă nordicii se răscoală ? - I-aş zdrobi.
Aş cuceri Winterfell şi aş instala un om loial regatului
ca Păzitor al Nordului. Unchiul Kevan, de exemplu.
Şi aceste 10 000 de trupe ar lupta pentru tine sau pentru lordul lor ?
Pentru mine. Eu sunt regele lor.
Dar tocmai le-ai invadat căminul.
Le-ai cerut să-şi ucidă fraţii.
- Eu nu cer. - Nordul nu poate fi stăpânit.
Nu de către oameni din afară. E prea vast, prea sălbatic.
Când vine iarna, nici cei şapte zei laolaltă
nu vă pot salva pe tine şi armata ta regală.
Un rege bun ştie când să se stăpânească.
Şi când să-şi distrugă duşmanii.
Eşti de acord că Stark este duşmanul nostru ?
Oricine nu face parte din familia noastră ne e duşman.
Ajunge, domniţă ! Mănâncă-ţi mâncarea.
- Exersez. - Pentru ce exersezi ?
- Pentru prinţ. - Arya Stark !
E un mincinos, un laş şi mi-a ucis prietenul.
Câinele ţi-a ucis prietenul.
Câinele face ce îi porunceşte prinţul.
Eşti o idioată.
Dacă spuneai adevărul, Mycah ar fi fost în viaţă.
Ajunge !
Ce se petrece aici ?
Arya preferă să se poarte ca un animal, nu ca o domniţă.
Du-te în odaia ta. Vorbim mai târziu.
Asta e pentru tine, draga mea.
Acelaşi meşter face şi păpuşile prinţesei Myrcella.
Nu îţi place ?
Nu mă mai joc cu păpuşi de la opt ani.
- Pot să mă ridic ? - Nu ai mâncat mai nimic.
E în ordine. Du-te !
E mai simplu să mergi la război decât să ai fete.
- Pleacă ! - Arya... Deschide uşa !
Pot să intru ?
- A cui sabie e asta ? - A mea.
Dă-mi-o !
Îl cunosc pe acest făurar. Mikken a lucrat-o.
De unde o ai ?
Nu este o jucărie.
Domniţele nu ar trebui să se joace cu săbii.
Nu mă jucam. Şi nu vreau să fiu domniţă.
Vino încoace !
Ce vrei să faci cu asta ?
- Numele ei este Ac. - O sabie care are şi un nume...
Pe cine vrei să înţepi cu Ac ? Pe sora ta ?
Ştii măcar ceva despre mânuirea sabiei ?
Înţeapă-i cu vârful ascuţit.
Asta este regula de bază.
Voiam să învăţ.
L-am rugat pe Mycah să exerseze cu mine.
Eu l-am rugat. A fost vina mea.
Nu, copilă scumpă. Nu, nu. Nu tu l-ai ucis pe fiul măcelarului.
Îi urăsc. Îi urăsc pe toţi.
Câinele, regina şi regele, Joffrey şi Sansa...
Sansa a fost târâtă în faţa regelui şi a reginei şi i s-a cerut
să-l facă pe prinţ mincinos.
- Şi eu, la fel. E un mincinos. - Draga mea, ascultă-mă !
Sansa va fi soţia lui Joffrey într-o zi.
Nu poate să-l trădeze. Trebuie să-i ţină partea
şi atunci când greşeşte.
Dar cum o poţi lăsa să se mărite cu un astfel de om ?
Uită-te la mine...
Eşti o Stark din Winterfell. Cunoşti vorba noastră.
Vine iarna...
Te-ai născut în vara cea lungă. Nu ai cunoscut altceva.
Dar acum chiar vine iarna, şi în timpul iernii
trebuie să ne protejăm, să avem grijă unul de celălalt.
Sansa este sora ta.
Nu o urăsc. Nu o urăsc cu adevărat.
Nu vreau să te sperii, dar nici nu te voi minţi.
Am venit într-un loc periculos. Nu ne putem război între noi.
Bine ?
Poftim, e a ta.
O pot păstra ?
Încearcă să nu o înjunghii pe sora ta cu ea.
Dacă tot ai o sabie, ar fi bine să înveţi să o mânuieşti.
Nu o asculta. Toate ciorile sunt mincinoase.
- Ştiu o poveste despre o cioară. - Urăsc poveştile tale.
Ştiu o poveste despre un băiat care ura poveştile.
Aş putea să-ţi povestesc de Ser Duncan cel Înalt.
Astea erau poveştile tale preferate.
Nu sunt preferatele mele. Mie îmi plac cele înspăimântătoare.
Dragul meu copil văratic... Ce ştii tu despre spaimă ?
Spaima se simte iarna, când zăpada e înaltă de 30 de metri.
Spaimă simţi în noaptea cea lungă, când soarele se ascunde ani buni,
iar copiii se nasc, trăiesc şi mor pe întuneric.
Acelea sunt vremuri de spaimă, micul meu stăpân,
când Umblătorii Albi bântuie pădurile.
Acum mii de ani, a fost o noapte care a durat o generaţie.
Regii au murit îngheţaţi în castele, la fel, şi ciobanii, în bordeiele lor.
Femeile îşi omorau copiii, căci nu voiau să-i vadă murind de foame,
plângeau şi simţeau lacrimile îngheţându-le pe obraji.
O astfel de poveste îţi este pe plac ?
În întunericul acela, Umblătorii Albi au venit pentru prima dată.
Au pătruns în cetăţi şi în regate călare pe caii lor morţi.
Vânau şi haitele lor de păianjeni, mari ca nişte câini.
Ce-i mai spui acum ?
Doar ce vrea să audă micul stăpân.
Du-te de mănâncă ! Vreau să vorbesc cu el.
Odată, mi-a spus că cerul e albastru pentru că trăim în ochiul
unui gigant cu ochi albaştri pe nume Macomber.
Poate că aşa este.
Cum te simţi ?
Încă nu-ţi aminteşti nimic ?
Bran...
Te-am văzut căţărându-te de o mie de ori.
Pe vânt, pe ploaie, de o mie de ori.
- Tu nu cazi niciodată. - Dar am căzut...
E adevărat, nu ? Ce spune Maester Luwin despre picioarele mele.
- Prefer să mor. - Să nu spui niciodată asta.
Prefer să mor.
Mai puţini ochi aici, doamna mea. Dar tot prea mulţi...
Sunt nouă ani de când nu am mai pus piciorul în capitală.
Şi nimeni nu mă cunoştea nici ultima dată când am venit.
Doamna mea...
Bun venit în Debarcaderul Regelui, lady Stark !
- Vreţi să ne urmaţi ? - Nu. Nu am greşit cu nimic.
Ni s-a ordonat să vă escortăm în cetate.
Ordonat ? Nu ştiu de la cine primiţi ordine, dar...
Veniţi după mine, lady Stark.
Cat ! Plecaţi !
Sus !
Vierme ! Mă iei drept o femeie uşoară,
pe care o poţi târî în...
Nu am vrut să te jignesc. Mai ales pe tine...
Cum îndrăzneşti să mă aduci aici ? Ţi-ai pierdut minţile ?
Nimeni nu te va căuta aici. Nu asta îţi doreai ?
Îmi cer scuze pentru locul acesta...
De unde ai ştiut că vin în Debarcaderul Regelui ?
Mi-a spus un prieten drag.
- Lady Stark... - Lord Varys...
Ce binecuvântare să te revăd după atâţia ani...
Bietele tale mâini...
- De unde ai ştiut că vin ? - E treaba mea să ştiu tot.
Ai adus cumva pumnalul ?
Păsărelele mele sunt peste tot, chiar şi în Nord.
Îmi şoptesc cele mai ciudate poveşti.
Oţel valyrian...
Ştii al cui este pumnalul ?
Trebuie să recunosc că nu.
Uite o zi memorabilă ! Există ceva ce tu nu ştii, dar ştiu eu.
A existat un singur astfel de pumnal în cele Şapte Regate.
- E al meu. - Al tău ?
A fost până la turnirul de ziua prinţului Joffrey.
Am pariat pe Ser Jaime în turnir, ca orice om întreg la minte.
Când Cavalerul Florilor l-a înfrânt,
am pierdut pumnalul.
- În favoarea cui ? - Tyrion Lannister. Pezevenghiul.
Dacă ar fi o sabie adevărată, ai fi mort acum.
Lordul Snow a crescut într-un castel
şi îi scuipa cu dispreţ pe cei ca voi.
Pyp. Crezi că bastardul lui Ned Stark sângerează ca noi toţi ?
Următorul !
Lord Snow, se pare că toţi sunt mai incompetenţi decât tine.
Mergeţi să vă spălaţi !
E tot ce pot înghiţi pe ziua de azi.
- Fermecător om... - N-am nevoie să fie fermecător.
Am nevoie să transforme hoţii şi fugarii
în bărbaţi ai Rondului de Noapte.
- Şi cum merge, comandante ? - Lent.
A sosit un corb pentru fiul lui Ned Stark.
- Veşti bune sau proaste ? - Şi bune, şi proaste.
Lord Stark...
Voiam să-ţi dau asta mai devreme.
Sunt cam uituc în ultima vreme.
Un corb de la Winterfell, în dimineaţa asta.
Veşti bune ?
Poate vrei să i le împărtăşeşti şi soţiei tale.
- Soţia mea e la Winterfell. - Serios ?
Am considerat că va fi în siguranţă aici.
Deţin mai multe stabilimente ca acesta.
Eşti un bărbat glumeţ.
Foarte glumeţ...
Ned !
Bărbaţii familiei Stark !
Iuţi la mânie, lenţi în gândire.
Mi-ai spart nasul, bastardule.
E o îmbunătăţire.
Dacă te-am arunca peste Zid,
mă întreb cât ţi-ar lua să atingi pământul.
Mă întreb dacă te-ar găsi înaintea lupilor.
La ce te uiţi, juma de om ?
Mă uit la tine.
Da... ai un chip foarte interesant.
Voi toţi aveţi chipuri aparte.
Ce te interesează chipurile noastre ?
Mă gândeam că ar arăta grozav în vârful unor suliţe
în Debarcaderul Regelui.
Poate îi scriu surorii mele, regina, despre asta.
Vorbim mai târziu, lord Snow.
Toţi ştiau cum e locul ăsta, şi nimeni nu mi-a spus. În afară de tine.
Tata ştia. Totuşi, m-a lăsat să putrezesc aici, pe Zid.
Şi pe Grenn l-a părăsit tatăl lui.
În faţa unei ferme, când avea trei ani.
Pyp a fost prins furând o roată de brânză.
Surioara lui nu mâncase de trei zile.
A avut de ales: mâna dreaptă sau Zidul.
L-am întrebat pe lordul comandant despre ei. Fascinante poveşti...
Mă urăsc pentru că sunt mai bun decât ei.
Ce noroc că niciunul dintre ei nu s-a pregătit cu un soldat
ca Ser Rodrik al tău... Nu cred că vreunul dintre ei
a ţinut o sabie în mână înainte să vină aici.
Fratele tău, Bran... S-a trezit.
Ideea că fratele reginei
a încercat să vă ucidă fiul va fi considerată trădare.
Dar avem pumnalul.
Iar lordul Tyrion va spune că i-a fost furat.
Singurul om care ar putea spune altceva nu mai are beregată
din cauza lupului fiului vostru.
Petyr a promis că ne ajută să aflăm adevărul.
Îmi este ca un frate. Nu m-ar trăda niciodată.
O să încerc să te ţin în viaţă de dragul ei.
O nesăbuinţă, desigur, dar n-am fost niciodată capabil
să-i refuz ceva soţiei tale.
Nu voi uita asta. Eşti un prieten adevărat.
Nu spune nimănui. Trebuie să mă gândesc la reputaţia mea.
- Cum ai putut fi aşa de prost ? - Calmează-te !
E un copil, are zece ani. Unde ţi-a fost capul ?
M-am gândit la noi.
Cam târziu să te plângi de asta.
- Ce le-a spus băiatul ? - Nimic. Nu a spus nimic.
Nu-şi aminteşte nimic.
- Atunci, de ce te isterizezi ? - Dacă îşi aminteşte ?
Dacă-i spune tatălui său ce a văzut ?
Vom spune că minte, că a visat.
Vom spune ce vom dori.
- Suntem mai vicleni decât un copil. - Şi soţul meu ?
O să mă războiesc cu el, dacă trebuie.
Vor scrie o baladă despre noi: "Războiul pentru păsărica lui Cersei".
- Dă-mi drumul ! - Niciodată !
Dă-mi drumul !
Băiatul nu va vorbi.
Dacă o face... îi voi ucide.
Pe el, pe Ned Stark, pe rege, pe toţi,
până când tu şi cu mine vom fi singurii oameni din lume.
Aş vrea să le văd pe fete.
- E prea periculos. - Doar o clipă...
Până nu ştim cine ne sunt duşmanii...
Ştiu că ei au făcut-o, Ned. Fraţii Lannister.
În sufletul meu, ştiu.
Degeţel are dreptate. Nu pot face nimic fără dovezi.
Şi dacă găseşti dovada ?
Vorbesc cu Robert. Sper că este încă bărbatul de odinioară.
Ai grijă de tine pe drum.
Temperamentul tău e un lucru periculos.
Temperamentul meu ? Zeii să aibă milă !
Era să-l omori pe bietul Degeţel ieri.
Încă te iubeşte.
Oare ?
La drum cu tine !
Da, a trecut mult timp.
Dar încă ţin minte fiecare chip.
Tu îl ţii minte pe primul ?
- Desigur, Maiestate. - Cine a fost ?
Nu i-am aflat niciodată numele.
- Cum l-ai ucis ? - O lance drept în inimă.
Rapid ! Norocul tău !
Al meu a fost un Tarly în bătălia de la Summerhall.
Calul mi-a fost rănit, aşa că mergeam pe jos, prin noroi.
Venea în fugă spre mine... acest prostălău de viţă nobilă,
care credea că poate pune capăt revoltei cu o lovitură de sabie.
L-am doborât cu un buzdugan. Zeilor, puternic mai eram !
I-a trecut prin armură.
Probabil că i-a rupt toate coastele.
Stăteam deasupra lui, cu buzduganul în aer,
şi, înainte să-l ucid, a strigat: "Stai, stai !"
Nu-ţi spun niciodată că toţi fac pe ei.
Partea asta nu o găseşti în cântece.
Flăcău prost...
Acum, Casa Tarly mi se închină alături de toţi ceilalţi.
Putea să stea deoparte, cum au făcut
toţi flăcăii isteţi, iar azi, nevasta i-ar fi făcut zile fripte,
fiii lui ar fi nişte nerecunoscători şi s-ar trezi în puterea nopţii
să se uşureze în ţucal. Vin !
Lancel... Zeilor, ce nume idiot !
Lancel Lannister... Cine ţi-a dat numele ăsta ?
Un tâmpit bâlbâit ?
Ce faci ?
- E gol, Maiestate. - Ce vrei să spui ?
- Nu mai este vin. - Asta înseamnă "gol" ?
Du-te şi adu !
Spune-i vărului tău să intre. Regicidule, treci încoace !
Înconjurat de Lannisteri. De câte ori închid ochii,
le văd părul blond şi chipurile înfumurate şi satisfăcute.
Cred că te simţi jignit
când stai acolo, ca un străjer.
Jaime Lannister, fiul măreţului Tywin.
Obligat să păzească uşa
în timp ce regele mănâncă, bea, se uşurează şi se regulează.
Haide ! Spuneam poveşti de război.
Care a fost prima ta victimă ? Nu punem la socoteală bătrânii.
Unul dintre surghiuniţii din Frăţie.
Am fost acolo în ziua aceea. Erai doar un paj.
16 ani...
Tu l-ai ucis pe Simon Toyne cu o contraripostă.
Cea mai bună mişcare pe care am văzut-o.
Bun luptător Toyne... Dar îi lipsea energia.
Surghiunitul tău... A spus ceva înainte să moară ?
I-am tăiat capul, aşa că nu...
Dar Aerys Targaryen ? Ce a spus Regele Nebun
când l-ai înjunghiat în spate ? Nu te-am întrebat niciodată.
Te-a făcut trădător ? Ţi-a cerut îndurare ?
A spus acelaşi lucru pe care îl spunea de ore bune:
"Ardeţi-i pe toţi !"
Asta e tot, Maiestate.
Dothrakii îşi cumpără sclavii ?
Dothrakii nu cred în bani.
Majoritatea sclavilor sunt primiţi în dar.
De la cine ?
Când conduci o cetate şi vezi hoarda apropiindu-se,
ai două opţiuni: să plăteşti tribut sau să lupţi.
Pentru mulţi e o alegere uşoară.
Desigur, uneori nu este suficient.
Uneori, khalul se simte insultat de numărul sclavilor primiţi.
Poate considera că bărbaţii sunt prea slabi, iar femeile, prea urâte.
Uneori, khalul decide că oamenii lui n-au mai avut parte de luptă de mult
şi au nevoie de exerciţiu.
Spune-le tuturor să se oprească.
Vrei să se oprească toată hoarda ? Pentru cât timp ?
Până când vor ordona ei.
Înveţi să vorbeşti ca o regină.
Nu ca o regină.
Ca o khaleesi...
Îndrăzneşti ?! Îmi dai tu ordine mie ?
Mie ?!
Nu-i dai tu ordine dragonului ! Sunt stăpânul celor Şapte Regate.
Nu primesc ordine de la sălbatici şi de la târfele lor.
Ai înţeles ?
Rakharo întreabă dacă îl vreţi mort.
Nu...
Rakharo spune să-i tăiaţi urechea, să înveţe respectul.
Te rog... Te rog, nu-i face rău.
Spune-i că nu vreau ca fratele meu să păţească ceva.
Mormont ! Omoară-i pe câinii aceştia !
Sunt regele tău !
Ne întoarcem la khalasar, khaleesi ?
Tu mergi pe jos.
Am vrut să fiu de faţă
când îl vezi pentru prima dată.
- Plec în dimineaţa asta. - Pleci ?
Eu sunt prim-cercetaş. Munca mea este acolo.
Am auzit poveşti îngrijorătoare.
- Ce fel de poveşti ? - Pe care nu vreau să le cred.
Sunt pregătit. Nu te voi dezamăgi.
Nu vii cu mine.
Nu eşti cercetaş, Jon.
- Dar sunt mai bun decât toţi... - Mai bun decât nimeni !
Aici, oamenii primesc ce merită, atunci când merită.
Stăm de vorbă când mă întorc.
- Testicule de urs. - Glumeşti !
Alături de creier, maţe, plămâni şi inimă.
Fripte în grăsimea proprie.
Când eşti la o sută de mile nord de Zid
şi ai mâncat ultima dată cu o săptămână în urmă,
nu laşi nimic lupilor.
Ce gust au testiculele de urs ?
Sunt cam aţoase.
Dar tu, domnul meu ?
Care e cel mai bizar lucru pe care l-ai mâncat ?
Fetele se pun ?
Aşadar, baţi cele Şapte Regate şi aduni hoţi de buzunare
şi hoţi de cai şi îi aduci aici, ca recruţi entuziaşti ?
Da. Însă nu toţi au făcut fapte rele.
Unii sunt doar băieţi săraci, care vor să aibă ce mânca.
Alţii sunt flăcăi de viţă nobilă, care caută gloria.
Mai degrabă găsesc de-ale gurii decât glorie...
Rondul de Noapte e o glumă pentru tine ?
Asta suntem noi, Lannister ? O armată de bufoni în negru ?
Nu aveţi suficienţi oameni ca să fiţi o armată.
Şi, în afară de Yoren, niciunul dintre voi nu e amuzant.
Sper că ţi-am oferit poveşti interesante de istorisit
când te întorci în Debarcaderul Regelui.
Uite un lucru la care să te gândeşti când îţi bei vinul acolo
şi te desfeţi prin bordeluri:
jumătate dintre băieţii pe care i-ai văzut vor muri la nord de Zid.
Poate îi va ucide toporul unui venetic, poate boala,
poate chiar frigul.
Vor muri în chinuri. Şi o vor face
pentru ca lorzi durdulii ca tine să se bucure de zilele de vară
în pace şi în linişte.
Crezi că sunt durduliu ?
Ascultă, Benjen ! Pot să-ţi spun Benjen ?
Poţi să-mi spui cum vrei.
Nu ştiu ce am făcut să te jignesc.
Am o mare admiraţie pentru Rondul de Noapte.
Am o mare admiraţie pentru tine, ca prim-cercetaş.
Fratele meu mi-a spus cândva că nu contează nimic
din ce spune cineva înainte de cuvântul "însă".
Însă... Nu cred că giganţi şi monştri şi Umblători Albi
bântuie ţinuturile de dincolo de Zid.
Singura diferenţă dintre noi şi venetici e că la construirea Zidului
s-a întâmplat ca strămoşii noştri să trăiască în partea mai sigură.
Ai dreptate.
Veneticii sunt la fel ca noi. Un pic mai duri, poate.
Dar sunt făcuţi din carne şi oase.
Ştiu cum să le iau urma şi ştiu cum să-i ucid.
Nu veneticii mă ţin pe mine treaz nopţile.
Nu ai fost la nord de Zid. Nu-mi spune mie ce-i acolo !
Cobori acolo ?
Ai grijă de tine, stai la cald.
- Bucură-te de capitală, frate. - Întotdeauna o fac.
Cred că începe să mă placă.
Coboară ?
Da. În tunel. Şi iese pe partea cealaltă.
Va petrece o lună sau două la nord de Zid.
Şi tu te îndrepţi spre Debarcaderul Regelui ?
Poimâine.
Iau jumătate dintre recruţi din temniţele de acolo.
Hai să mergem împreună. Duc lipsă de o companie plăcută.
Eu călătoresc pe drumuri mai puţin bătătorite.
Nu, de data asta. Vom sta la cele mai bune castele şi hanuri.
Nimeni nu refuză un Lannister.
- At jakar. - Athjahakar.
Da, khaleesi.
Ce faci ?
Când ai sângerat ultima dată, khaleesi ?
Te schimbi, khaleesi.
E o binecuvântare din partea Măreţului Armăsar.
Pentru un bărbat călare, lama curbată
e un lucru bun. E mai uşor de mânuit.
O armă bună pentru un Dothrakhan.
Dar un bărbat în armură...
Un aarakh nu va trece prin oţel.
Şi aici sabia lată prezintă un avantaj.
E făcută să treacă prin armură.
Dothrakii nu se îmbracă în rochii de oţel.
Armură...
Armură. Armura îl face pe om...
Lent. E adevărat. Dar îl şi ţine în viaţă.
Tata m-a învăţat să lupt.
M-a învăţat că viteza e mai importantă decât mărimea.
Am auzit că tatăl tău a fost un mare războinic.
A fost mâna dreaptă a khalului Barbo.
Şi tatăl tău, Jorah Andalul ? Şi el a fost războinic.
Încă este. Un om onorabil. Iar eu l-am trădat.
Khaleesi vrea să mănânce altceva în seara asta.
Taie nişte iepuri.
Nu sunt iepuri aici.
Găseşte nişte raţe. Îi place raţa.
Ai văzut tu vreo raţă, femeie ? Nici iepuri, nici raţe.
Nu ai ochi în cap ? Nu vezi ?
Câine, atunci ! Am văzut mulţi câini.
Nu cred că vrea să mănânce câine.
Khaleesi are un prunc în pântece...
E adevărat. Nu a sângerat de două luni.
Pântecele se umflă.
O binecuvântare din partea Măreţului Armăsar.
Nu vrea să mănânce cal.
O să-i pun pe băieţi să taie o capră pentru cină.
Trebuie să plec la Qohor.
- Dar noi mergem la Vaes Dothrak. - Lasă, vă prind din urmă.
Hoarda e uşor de găsit.
Nu sta aşa de ţeapăn !
Mai greu loveşti o ţintă în mişcare.
Cu excepţia ta. Te mişti aşa de mult, că aş putea ţine sabia întinsă,
iar tu ai face toată munca pentru mine.
Câte ierni ai prins, lord Tyrion ?
Opt... Nu. Nouă.
Toate, scurte.
Mi s-a spus că iarna în care m-am născut a durat trei ani.
Maester Aemon...
Vara asta a durat nouă ani. Dar informaţiile pe care le primim
ne spun că zilele sunt tot mai scurte.
Casa Stark are dreptate până la urmă: vine iarna !
Aceasta va fi lungă şi va aduce cu ea lucruri sumbre.
Prindem tot mai mulţi venetici în fiecare lună.
Fug către Sud.
Cei care fug spun că i-au văzut pe Umblătorii Albi.
Pescarii din Lannisport spun că văd sirene.
Unul dintre cercetaşi a jurat că i-a văzut ucigându-i camarazii.
A jurat chiar înainte ca Ned Stark să-i taie capul.
Rondul de Noapte e singurul lucru care stă între regat
şi care se află dincolo, şi a devenit
o armată de băieţi indisciplinaţi şi de bătrâni obosiţi.
Am rămas mai puţini de o mie.
Nu avem oameni pentru celelalte castele de pe Zid,
nu putem patrula în sălbăticie cum se cuvine.
Abia avem resurse să le oferim arme şi hrană flăcăilor.
Sora ta este soţia regelui.
Spune-i că avem nevoie de ajutor.
Când vine iarna, zeii să ne aibă în pază, dacă nu suntem pregătiţi.
E băiat.
De unde ştii ?
Ştiu.
Regret să te văd plecând, Lannister.
Ori eu, ori frigul.
Şi-mi pare mie că frigul nu se dă dus.
Te opreşti la Winterfell în drum spre Sud ?
Cred că da. Zeii ştiu că nu sunt multe paturi moi
între locul ăsta şi Debarcaderul Regelui.
Dacă-l vezi pe fratele meu, Bran,
spune-i că mi-e dor de el şi că l-aş vizita, dacă aş putea.
Desigur.
Nu va mai merge niciodată.
Dacă tot eşti olog, mai bine să fii un olog bogat.
- Ai grijă, Snow. - Cu bine !
Ai întârziat, băiete !
Mâine vei fi aici la miezul zilei.
Cine eşti tu ?
Profesorul tău de dans, Syrio Forel.
Mâine o vei prinde. Acum, ridic-o.
Nu aşa se face, băiete !
Nu e o sabie mare, care necesită două mâini spre a fi mânuită.
E prea grea.
E cât de grea trebuie să fie pentru a te face puternic.
Exact aşa.
E nevoie doar de o mână.
Acum nu stai bine. Întoarce-ţi corpul într-o parte.
Da, aşa.
Eşti slăbuţ. Asta e bine.
Ţinta este mai mică.
Acum, priza. Să te văd !
Da...
- Priza trebuie să fie delicată. - Şi dacă o scap ?
Oţelul e o bucată din braţul tău. Poţi scăpa o bucată de braţ ? Nu.
Nouă ani, Syrio Forel a fost spadasin al Lordului Mării din Braavos,
el ştie lucrurile astea. Trebuie să mă asculţi, băiete.
- Sunt fată. - Băiat, fată...
Eşti o sabie. Asta e tot.
Asta este priza.
Nu ţii în mână o secure de luptă, ţii în mână...
Un Ac.
Exact aşa...
Acum, începem dansul.
Ţine minte, copilă, nu învăţăm dansul Westeros aici,
dansul cavalerilor, cu tăieturi şi lovituri.
Acesta este dansul Braavos, dansul apei,
este iute şi brusc.
Toţi oamenii sunt făcuţi din apă. Ştiai asta ?
Dacă-i găureşti, curge apa din ei, şi mor.
Vei încerca să mă nimereşti.
Sus !
Moartă !
Foarte moartă !
Din nou ! Repede !