Mažasis lordas vėl sapnuoja.
-Turim svečių. -Nieko nenoriu matyt.
Jei mano draugija būtų tik sena ragana, išprotėčiau.
-Neturi pasirinkimo. Robas laukia. -Nenoriu eit.
Bet Robas yra Vinterfelo lordas. Darau, ką jis liepia.
Hodorai.
-Hodorai. -Pakelk Breną.
Anąkart mane sutiko maloniau.
Vinterfele laukiami visi iš Nakties sargybos.
-Visi, išskyrus mane? -Aš - ne tavo berniukas, Lanisteri.
-Aš - Vinterfelo lordas. -Tada pasimokyk lordo manierų.
-Vadinasi, tai tiesa. -Labas, Brenai.
-Ar pameni, kas nutiko? -Jis tos dienos neprisimena.
-Keista. -Kodėl tu čia?
-Ar galit atsiklaupt? Skauda kaklą. -Klaupkis, Hodorai.
-Ar mėgsti jodinėt, Brenai? -Taip. Mėgau.
-Jis nebevaikšto. -Balne gali jot ir luošas.
-Aš - ne luošas. -O aš - ne neūžauga.
Mano tėvas apsidžiaugs. Turiu jums dovaną.
Įteikit jį savo balniui. Visa kita jis jums duos.
Reikia paruošt žirgą raiteliui.
Pradėkit nuo kumeliuko. Išmokykit reaguot į berniuko balsą.
-Ar tikrai galėsiu jot? -Taip. Ant žirgo būsi toks kaip jie.
Čia pokštas? Kodėl nori jam padėt?
Man patinka luošiai, pavainikiai ir sulūžę daiktai.
Padėjai mano broliui. Vinterfele esi laukiamas.
Nereikia prieštaringų pasiūlymų. Už jūsų sienų yra viešnamis.
Ten rasiu lovą ir abu miegosim ramiau.
Neatsisakysi šiaurės užpakaliuko? Raudonplaukių prašyk Roso.
Išlydėsi mane? Kaip miela. Tavo meistrui nepatinka Lanisteriai.
-Jis man ne meistras. -Žinoma, ne.
-Kas nutiko? Kur ledi Stark? -Ji prastai jautėsi.
-Dabar ji Vinterfele? -Ledi buvimo vieta ne...
Jūsų ištikimybė pagrobėjams jaudina.
Kaip jaustųs Balonas Greidžojus, jei pamatytų sūnų liokajų?
Pamenu, kaip tėvo įgula sudegė Lanisporte.
-Dėl to kalti jūsų dėdės. -Gražus vaizdas.
Nieko nėr gražiau už degančius jūreivius. Puiki pergalė.
-Kaip gaila. -Jų buvo daug daugiau.
Turbūt tavo tėvas suprato, kad tavo broliai žuvo mūšyje.
Štai kur tu. Pas priešus.
-Atsargiai, Impai. -Įžeidžiau? Atleisk. Sunkus rytas.
Nesijaudink. Aš nuvyliau tėvą ir išmokau taip gyvent.
Galėsiu sumokėt už sugulimą su Rosa. Stengsiuos jos nenuvargint.
Koją. Petį. Koją.
Kairę koją į priekį. Gerai. Dabar pasisukit kirsdami.
Kas, po septyniais pragarais, čia dabar?
Jam prireiks aštuonių pragarų.
-Prisistatyk. -Semvelis Tarlis iš Rago kalno.
-Buvau iš ten, bet tapau juoduoju. -Atėjai juodo pudingo?
Turbūt tu toks kaip atrodai. Rastai, patikrink jį.
-Pasiduodu. Užteks. -Stokis. Imk kardą.
Trenk jam, kol susipras.
Pietuose nebėra plėšikų ir vagių.
-Mums siunčia rėkiančias kiaules. -Nereikia.
-Pasiduodu! -Pakaks! Jis pasidavė.
Pavainikis įsimylėjo.
Lorde Snou, nori apgint meilę? Pasitreniruokit. Judu.
Trijų turėtų užteks, kad kiaulytė kriuksėtų.
Tereikia prasibraut pro pavainikį.
-Tikrai to nori? -Ne.
Pasiduodu.
Šiandien baigta. Nušveisk šarvus. Tik tiek sugebi.
-Puikiai kovojai. -Atsiknisk.
-Ar skauda? -Buvo ir blogiau.
Jei nori, vadink mane Semu.
-Mama vadina Semu. -Lengviau nebus. Turėsi gintis.
-Žinau. -Kodėl nesistojai ir nekovojai?
Negalėjau, nes esu nevykėlis.
-Taip sako mano tėvas. -Ledo sienoj nevykėliams ne vieta.
Noriu tau padėkot.
-Tas nevykėlis. -Žmonės matė, kaip kalbėjom.
-Manys, kad ir mes - nevykėliai. -Tu per kvailas būt nevykėliu.
Greičiau, kol nesibaigė vasara.
Eikš čia!
Vais Dotrakas, žirgų lordų miestas.
Purvo bala. Purvo, išmatų ir rimbų. Geriausia, ką moka laukiniai.
-Jie - mano žmonės. Ne laukiniai. -Vadinsiu juos kaip noriu.
Čia mano kariuomenė. Kalas Drogas žygiuoja ne į tą pusę.
Jei broliui duotumėt Dotrakių kariuomenę, užimtumėt karalystes?
Dotrakiai neperplaukė Siaurosios jūros.
-Bijo vandens, kurio negeria žirgai. -O jei perplauktų?
Karalius Robertas nori atviros kovos, bet patarėjai mano kitaip.
-Pažįstat tuos patarėjus? -Kartą su jais kovojau.
Labai seniai. Dabar Nedas Starkas nori mano galvos.
Jis išvarė mane iš žemių.
-Pardavėt vergus. -Taip.
-Kodėl? -Neturėjau pinigų, išlaikiau žmoną.
-Kur ji dabar? -Kitur su kitu vyru.
Jūsų kilnybe, jus vadina Paskutiniu Drakonu.
-Jūsų venomis teka drakono kraujas? -Gali būt.
Kas nutiko drakonams? Girdėjau, juos išžudė narsuoliai.
Narsuoliai jų nežudė, o ant jų jojo.
Nuo Valirijos iki didesnės šio pasaulio civilizacijos.
Didysis drakonas užėmė geležinį sostą.
Jis laikomas man.
Nugalėtojų kardai.
Tūkstančiai jų išsilydė kaip žvakės.
Norėčiau pamatyt drakoną.
-Seniai svajoju. -Tikrai?
-Kodėl drakonai? -Jie gali skristi.
Kad ir kur jie būtų, kelis kartus pamosavę sparnais
atsidurs kažkur toli.
Jie gali nužudyt bet ką,
kas bando juos nuskriaust.
Ir sudegint
kaip daug žvakių.
Taip, pamačiusi drakoną būčiau laiminga.
-Po 15 m. čia norėtum išvyst dangų. -Nebuvau uždaryta.
-Aš daug ką mačiau. -Ką?
Vyras iš Ašajaus su tikru drakono stiklo kardu.
Mačiau tą, kuris gali keist veidą kaip kiti keičia drabužius.
Mačiau piratą, kuris turėjo daug aukso,
o jo laivo burės buvo iš spalvoto šilko.
Taigi...
-Ar esi jį matęs? -Piratų laivą?
-Drakoną. -Ne.
Paskutinis drakonas mirė dar prieš man gimstant.
Pasakysiu, ką mačiau. Jų kaukoles.
Jomis puošė sosto kambarį Raudonojoje pilyje.
Kai buvau 3 m., su tėčiu eidavau per eiles ir cituodavau vardus.
Kai teisingai pasakydavau, duodavo saldainį.
Arčiausiai durų išsiritę paskutiniai.
Jie buvo keistom kaukolėm, ne didesnėm nei šuns.
Bet einant artyn Geležinio sosto, jie buvo didesni.
Didėjo ir didėjo.
Ten buvo Ghiskaras ir Valrionas.
Vermitraksas, Ezovijus, Archonėjus.
Meraksas.
Vhagaras ir Balerionas Baisusis.
Jo ugnis sujungė 7 karalystes į vieną.
O kas nutiko kaukolėms?
Nežinau. Jas turėjo užgrobėjas. Turbūt sumalė į miltus.
Ir išbarstė vėjyje.
-Kaip liūdna. -Taip.
-Kodėl tave pirkau? Kad liūdintum? -Ne, jūsų kilnybe.
-Pamokyt sesę. -Pamokyt būt geresne meiluže?
Manai, nupirkau tave pradžiugint Kalą Drogą?
Gražute kvailute.
Tęsk. Nagi.
Vieną dieną čia sėdės jūsų vyras, o jūs būsit šalia.
Vieną dieną pristatysi savo sūnų dvariškiams.
-Visi lordai susirinks žiūrėt princo. -O jei pagimdysiu mergaitę?
Dievai palaimins, kad turėtum berniukų ir mergaičių.
-O jei turėsiu tik mergaičių? -Nesijaudink.
-Džeinė Pul turėjo 5 mergaites. -Taip.
-Bet taip neturėtų būti. -O jei bus?
Jei turėtum tik mergaites,
karūna būtų perduota princo Džofrio mažajam broliui.
-Ir visi manęs nekęstų. -Niekas taip nedarytų,
-Džofris manęs nekenčia. -Nesąmonė. Kodėl?
-Dėl to reikalo su vilkais. -Nekalbėk apie juos.
Pameni pamokas?
-Kas sukūrė Geležinį sostą? -Aegonas Užkariautojas.
-Kas pastatė Raudonąją pilį? -Maegoras Rūstusis.
-Kiek laiko užtruko... -Mano senelis ir dėdė buvo nužudyti?
Juos nužudė karaliaus Aerys nurodymu.
-Žinomas kaip Išprotėjęs karalius. -Kodėl jie buvo nužudyti?
-Pasikalbėk su tėvu. -Nenoriu daugiau su juo kalbėt.
-Sansa, tu atleisi savo tėvui. -Neatleisiu.
Lorde, bėdų kelia Rankos turnyras.
Ranka nenori ten dalyvauti.
Sakykit, ką norit, bet mieste vis daugėja žmonių.
Vakar smuklėje kilo riaušės, gaisras, girtuoklių žirgų lenktynės.
-Siaubinga. -Gal sargybą perduot kitam?
-Reikia daugiau vyrų. -Gausi 50. Sumokės lordas Belišas.
Jei radot pinigų čempionui, rasit ir įsivyrauti taikai.
Kol minios išsiskirstys, duosiu 20 sargybinių.
Ačiū, lorde. Jie mums labai padės.
-Galėtų kuo greičiau viskas baigtis. -Tokie renginiai padeda karalystei.
Didingieji gauna šlovę, o kiti - atokvėpį nuo priešų.
Visos užeigos pilnos, kekšės jau išsukinėtom kojom.
Esu tikras, kad turnyras praturtins daug žmonių.
Jei daugiau nieko naujo...
Kaip karšta. Tokiom dienom pavydžiu šiauriečiams sniego.
-Iki rytojaus, lorde. -Norėjau pakalbėt apie Džoną.
Lordą Ariną? Jo mirtis mus labai nuliūdino.
Aš turėjau juo rūpintis, bet neišgelbėjau.
Jis susirgo sunkiai ir greit.
Prieš jam mirštant pamačiau jį kambaryje.
-Lordas Džonas ateidavo pasitart. -Kodėl?
Daug metų buvau Didysis meistras.
-Karaliai klausdavo mano patarimo. -Ko prieš mirtį norėjo Džonas?
-Klausė apie knygą. -Knygą?
-Kokią knygą? -Jūsų ji nedomins, lorde/
-Nuobodus tomas. -Norėčiau paskaityt.
7 karalysčių gyventojų
likimai ir istorija.
Ten aprašyti lordai,
kilnios damos ir jų vaikai.
Harkonas Umberis, gimęs lordui Hoteriui ir ledi Amarylis
183 m. po Aegono nusileidimo į Paskutinį židinį.
Mėlynakis, rudaplaukis, šviesios odos.
Mirė 14 m. dėl žaizdos per lokių medžioklę.
Kaip ir sakiau, neįdomus skaitinys.
-Ar Džonas sakė, ko norėjo? -Ne, lorde. Ir neklausiau.
-Tragedija. -Ar prieš mirtį ką nors sakė?
Nieko svarbaus. Bet kartojo vieną frazę.
-"Sėkla stipri". -Sėkla stipri?
-Ką tai reiškia? -Mirštančio protas silpnas, lorde.
Paskutiniai žodžiai tokie svarbūs kaip pirmieji.
-Jis tikrai mirė nuo ligos? -Nuo ko dar?
-Nuo nuodų. -Baisi mintis.
Ne, nemanau. Ranką mylėjo visi.
-Kas drįstų nunuodyt? -Nuodai - moters ginklas.
Moterų, bailių ir kastratų.
-Žinot, kad lordas Varys - kastratas? -Visi žino.
Taip, žinoma.
Nežinau, kaip toks žmogus atsidūrė karaliaus konsulate.
-Ilgai jus trukdau. -Nieko tokio. Man garbė.
Ačiū. Išeisiu pats.
Sirijus sako, kad vandens šokėja gali ilgai stovėt ant vienos kojos.
-Jei nukrisi, susitrenksi. -Sakė: kiekvienas smūgis - pamoka.
-Rytoj gaudysiu kates. -Kates? Sirijus sakė...
Kad kiekvienas karys turi gaudyt kates. Jos tylios kaip šešėliai.
-Kad jas sugautum, turi būt greitas. -Jis teisus.
Ar Brenas gyvens su mumis?
-Jis turi sustiprėt. -Nori būt Karaliaus sargybos riteris.
-Dabar jis toks nebus, tiesa? -Ne.
Bet vieną dieną galės tapt tvirtovės lordu
arba sėdės Karalių konsulate, arba augins galvijus
-kaip statybininkas Brendonas. -Ar galiu būt aš tvirtovės lordas?
Tu ištekėsi už lordo ir valdysi jo pilį.
O tavo sūnūs bus riteriai, princesės ir lordai.
Ne, aš tokia nebūsiu.
Labas.
Seras Aliseris sakė, kad būsiu tavo naujas partneris.
Įspėju, prastai matau.
Atsistok prie laužo. Čia šilčiau.
-Ne, gerai ir čia. -Negerai. Tu šąli.
-Man nepatinka aukštis. -Nemoki kovot. Nematai.
Bijai aukščio ir viso kito. Ką čia veiki, Semai?
18-to vardo dieną pas mane atėjo tėvas.
Sakė: "Tu beveik vyras".
"Bet tu nevertas mano žemės ir titulo.
Rytoj tapsi sargu, atsisakysi palikimo ir gyvensi šiaurėje.
O jei ne,
eisim medžioti.
Kur nors miške tavo žirgas suklups ir nukritęs nuo balno mirsi.
Bent taip pasakysiu tavo mamai. Niekas manęs taip nedžiugintų."
Seras Aliseris vers rytoj mane kautis, ar ne?
-Taip. -Aš nepatobulėsiu.
Ir nebus blogiau.
Girdėjau, skaitei nuobodžią knygą.
-Picelis per daug kalba. -Ir nesiliauja.
-Ar pažįsti serą Hju iš Veilo? -Nenuostabu.
Lig šiol jis buvo prasčiokas. Džono Arino prasčiokas.
-Po meistro mirties tapo riteriu. -Kokiu riteriu?
-Kodėl man tą pasakoji? -Prižadėjau Ketei tau padėt.
-Kur seras Hju? Noriu pakalbėt. -Prasta mintis.
Ar matai tą berniuką? Vario mažas paukštelis.
Voras susidomėjo tavo reikalais.
Pažvelk. Jis priklauso karalienei.
-Matai, kaip ji apsimeta skaitanti? -Varis ar karalienė?
Ne. Ji yra mano.
Ar tarp tarnų yra kas nors, kuo gali pasitikėt?
-Taip. -Protinga atsakyt: ne.
Slapta perduok žinią savo patikėtiniui.
Paprašyk, kad apklaustų serą Hju. Galės aplankyt ginklakalį.
-Jis gyvena Plieno gatvėje. -Kodėl?
Mano sekliai sakė, kad prieš Arinui mirštant
jį matė kelis kartus su tuo ginklakaliu.
Lorde Belišai. Nereikėjo jumis nepasitikėti.
Nepasitikėdamas manim pasielgėt teisingai.
22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29...
-Sere Hju. -Kaip matai, aš užsiėmęs.
Atėjau Edardo Starko, Karaliaus rankos vardu.
-Aš - jo sargybos kapitonas. -Atleiskit, neišgirdau vardo.
-Aš - ne riteris. -Aišku. O aš - riteris.
-Jis nori pats pakalbėt su Ranka. -Jis - riteris.
Jie eina išdidūs kaip gaidžiai. Net tie, kurie nėr matę strėlės.
-Neturėtumėt čia būt, lorde. -Tegu žiūri.
Buvusi Ranka mane kvietė. Jis manęs negerbė.
-Ko norėjo lordas Arinas? -Jis eidavo pas berniuką.
-Aš irgi noriu jį aplankyt. -Kaip norit, lorde.
Štai ir jis. Stiprus. Sunkiai dirba.
Parodyk Rankai, kokį šalmą nukalei.
-Puiku. -Jis neparduodamas.
-Čia - karaliaus Ranka. Jei nori... -Ne, aš jį nukaliau sau. Atleiskit.
Apie ką kalbėjotės su lordu Arinu?
-Jis uždavė kelis klausimus. -Kokius?
Apie darbą, ar su manim gerai elgiasi, ar man čia patinka.
-Tada pradėjo klausinėt apie mamą. -Mamą?
-Kas ji buvo? Kaip atrodė? -Ką atsakei?
Ji mirė, kai buvau mažas. Ji buvo geltonplaukė.
Kartais man dainuodavo.
Pažvelk į mane.
Grįžk prie darbo.
Jei kada berniukas norės kovot, o ne kalt kardus, leisk jam.
-Ką nors išsiaiškinai? -Apie karaliaus Roberto pavainikį.
Lordas Starkas kviečia karalių. Ar palikti judu...
Paklausyk. Girdi?
Kiek ten jų yra? Spėk.
Trys ar keturios.
Jam taip patinka, kai esu sargyboj. Jis įžeidinėja mano seserį.
-Atleiskit, lorde. -Kodėl turėčiau?
-Mes buvom susitikę ir anksčiau. -Tikrai? Pamiršau.
Paiko apgultis. Vieną popietę kariavom kartu.
-Iš ten ir gavai randą. -Taip.
-Greidžojus vos neišdūrė akies. -Pikti kekšių sūnūs.
-Jie mėgsta praliet kraują. -Bet vėliau nebenorėjo.
Buvo puiki kova. Pameni Torosą iš Miro, besiskinantį kelią?
Su degančiu kardu. Prisiminsiu iki pat mirties.
Mačiau jauniausią Vinterfelo vyrą. Primena ryklį ant kalno.
-Teonas. Puikus vyrukas. -Abejoju.
Turbūt kvepi juodųjų serbentų uogiene. Leisk pauostyt. Eikš.
-Ar galiu palikt lordo Starko laišką? -Aš netarnauju lordui Starkui.
-Kur buvai? -Sargyboj.
-Kur princas Kiaulaitė? -Jis neišalkęs.
Semas nesiskiria nuo mūsų. Ten jam nebuvo vietos.
Neskriausim jo kieme. Daugiau niekada.
-Jis - mūsų brolis. Turim jį gint. -Įsimylėjai, lorde Snou.
Jūs kaip norit, bet jei Tornas mane supriešins
su Kiaulaite, atsipjausiu kumpio gabalą.
Niekas nelies Semo.
Ko lauki?
Pulk ji!
Ateik čia.
Trenk man. Nagi.
Pasiduodu. Pasiduodu.
Tau juokinga?
Ar už Ledo sienos nusileidus saulei norit būt su vyru
ar su drebančiu vaiku?
Atsiuntei tą kekšę man nurodinėt. Galėjau atsiųst tau jos galvą.
-Atleiskit, kalise. Jūs to prašėt. -Tylėk. Viskas gerai.
-Ire, išvesk ją. -Gerai, kalise.
-Kodėl jai trenkei? -Kiek kartų sakyt, kad nenurodinėtum?
-Norėjau tave pakviest vakarienės. -Kas čia?
-Pasiuvau tau. -Dotrakių skarmalai. Rengsi mane?
-Dvokia mėšlu. -Liaukis!
Nori, kad tapčiau kaip jie. Greit pinsi man kasas.
Neturi teisės į kasas. Tu nieko nelaimėjai.
Nedrįsk su manim atsikalbinėt.
Tu - žirgo lordo kalė, o dabar pažadinai drakoną.
Aš - Dotrakių kalisė.
Didžiojo Kalo žmona ir nešioju jo kūdikį.
Kai kitą kartą pakelsi ranką,
jos nebeturėsi.
Esu tikras, kad pareigūnai lankosi viešnamyje. Neabejoju.
Ar nemanai, kad neteisinga?
Verčia mus duot priesaiką, kol patys bėgioja į viešnamius?
Argi ne kvaila? Negalim gint sienos, jei nesilaikom celibato.
-Absurdas. -Nemaniau, kad taip pyksi.
-Kodėl? Nes aš - storas? -Ne.
Man patinka merginos kaip ir tau. Tik jos manęs nemėgsta.
Niekad nebuvau su moterim.
-Turbūt tu turėjai šimtą. -Ne.
-Aš toks kaip tu. -Taip.
-Sunku patikėt. -Kartą prie to priartėjau.
Buvau kambary su nuoga mergina, bet...
-Nežinojai, kur įkišt? -Žinau.
Ji buvo sena ir bjauri?
Jauna ir nuostabi. Kekšė, vardu Rosa.
-Kokios spalvos plaukai? -Raudoni.
Ir jos...
-Geriau nežinot. -Taip gerai?
-Geriau. -Kodėl nesimylėjai su Rosa?
-Koks mano vardas? -Džonas Snou.
Kodėl mano pavardė - Snou?
Nes tu - pavainikis iš šiaurės.
Nepažinojau mamos. Tėvas nesako jos vardo.
Nežinau, ji gyva ar mirusi.
Nežinau, ji kilminga ar žvejo žmona.
Ar kekšė.
Sėdėjau viešnamyje, kol Rosa nusirengė.
Bet negalėjau, nes galvojau apie tai,
kas bus, jei ji pastos.
Jei ji pagimdytų vaiką, dar vienas pavainikis būtų Snou.
Tokio gyvenimo vaikui nelinkėčiau.
Nežinojai, kur kišt?
Mėgaujatės?
-Atrodot sušalę. -Truputį vėsoka.
Taip, vėsoka prie laužo kambary. Dabar dar vasara.
Ar pamenat praeitą žiemą?
-Kiek laiko praėjo? 10 m.? -Pamenu.
Ar Vinterfele buvo blogai?
Ar negalėjai sušilti, nors ir tarnai kurdavo daug laužų?
-Aš pats kūriau laužus. -Puiku.
Aną žiemą už Ledo sienos praleidau 6 mėn.
Turėjo būt 2 sav. misija.
Girdėjom kalbų, kad Mensas Raideris planavo pulti Istvačą.
Ieškojom jo vyrų. Sučiupom ir išgavom informacijos.
Menso Raiderio laukiniai - stiprūs. Stipresni nei tu kada būsi.
Jie pažįsta savo šalį daug geriau. Žinojo, kad artinasi audra.
Jie slėpėsi urvuose ir laukė, kol ji praeis.
O mus užklupo atsidengusius.
Stiprus vėjas išrovė aukštus medžius.
Jei būtum nusiėmęs pirštinę nusičiurkšt,
būtum praradęs pirštą tamsoje.
Tokio šalčio nepatyrėt nė vienas.
Pirmiau žuvo žirgai.
Negalėjom jų išmaitint ir sušildyt.
Buvo lengva valgyt arklieną.
Bet vėliau nebuvo taip lengva.
Reikėjo kelių tokių kaip tu.
Storulių kaip tu. Būtume iškentę ilgiau
ir dar būtų likę tavo kaulų sriubai.
Greit turėsim naujų karių.
O jūs būsit perduoti lordui vadui.
Jie jus vadins Nakties sargyba,
bet būsit kvailiai, jei tuo tikėsit.
Jūs - paprasti berniukai.
Žiemą mirsit kaip musės.
Aš jam trenkiau. Trenkiau drakonui.
Tavo brolis Reigaras buvo paskutinis drakonas. Vizeris - gyvatės šešėlis.
-Jis - tikrasis karalius. -Kol kas.
-Nori, kad brolis gautų sostą? -Ne.
Bet paprasti žmonės to nori.
Ilirijus sakė, kad jie siuva drakonų juostas ir meldžia jo sugrįžimo.
Paprasti žmonės meldžia lietaus, sveikatos ir amžinos vasaros.
Jiems nerūpi, kokius žaidimus lordas žaidžia. Ko nori tu, sere Džorai?
-Namo. -Aš irgi noriu namo.
Mano brolis nesugrąžins 7 karalysčių.
Jis negalėtų vadovaut kariams net jei mano vyras jam jų duotų.
Jis neparves mūsų namo.
-Įsimylėjėlių pyktis? -Sansa, čia lordas Beilišas.
-Jis žinomas... -Senas šeimos draugas. Pažįstu mamą.
-Kodėl tave vadina Mažuoju pirštu? -Nebūk nemandagi.
Vaikystėj buvau mažas ir kilęs iš Pirštų žemės.
Kaip matai, sumani pravardė.
Sėdžiu čia ištisas dienas. Pradėkit kautis, kol neapsišlapinau.
-Kas čia? -Seras Gregoras Klegeinas.
Jį vadina Kalnu.
-Skaliko vyresnis brolis. -O jo priešininkas?
-Seras Hju, Džono ginklanešys. -Pažvelk, kiek toli jis nuėjo.
Pakaks žaist. Kaukitės!
Tu to nesitikėjai.
Ar kas nors tau pasakojo istoriją apie Kalną ir Skaliką?
Įdomi pasaka apie brolišką meilę.
Skalikas buvo tik 6 m.
Gregoras - kiek vyresnis. Jis jau užsitarnavo reputaciją.
Kai kuriems sekasi gimt talentingiems ir žiauriems.
Vieną vakarą Gregoras pamatė prie laužo žaidžiantį brolį.
Su Gregoro žaislu - mediniu riteriu.
Gregoras nieko nesakė ir čiupęs broliui už kaklo
įmurkdė jo veidą į karštas žarijas.
Ir laikė jį, kol berniuko veidas sudegė.
-Nedaug kas žino šią istoriją. -Niekam jos nepasakosiu.
Jei Skalikas toks, kaip sakei,
visi Karaliaus uosto riteriai negalėtų tavęs išgelbėt.
Lorde. Jos kilnybė karalienė.
-Praleidot savo turnyrą. -Net su mano vardu jis ne mano.
Pamirškim, kas nutiko Karaliaus kelyje. Tą įvykį su vilkais.
Buvo baisoka prašyt tavęs nudėt žvėrį.
Bet kartais dėl vaikų turim imtis griežtų priemonių.
-Kaip Sansa? -Jai čia patinka.
Jai vienintelei. Kaip ir mamai.
-Ji nepanaši į šiaurietę. -Ką čia veiki?
-Ką nori pasiekti? -Karalius prašė čia tarnaut.
Jo nepakeisi ir nepadėsi. Jis darys, ką norės.
-Stenkis surinkt šukes. -Jei toks mano darbas.
Tu - karys, ar ne? Vykdai nurodymus.
Tavo vyresnis brolis vadovavo, o tu - paisei nurodymų.
Mane mokė žudyt priešus.
Mane irgi.
-Septintas palaiminimas tau. -Ir tau.
-Reikia duonos, mėsos ir alaus. -Puiku, seneli. Labai išalkau.
-Gal laukdamas uždainuosi? -Verčiau šokčiau į šulinį.
-Nagi, seneli. -Turbūt josi į šiaurę.
Šiauriečiai geriausiai žino kaukiančių vilkų garsą.
-Rosa. -Atsiprašau. Nebėr kambarių.
Mano vyrai gali miegot arklidėse, o man didelio kambario nereikia.
Lorde, mes nieko neturim.
Ar galėčiau kuo padėti?
-Apsistok mano kambary. -Koks sumanus vyras.
-Turit maisto? -Jorenai, pavakarieniaukim.
Gal palinksmint? Galiu padainuot apie tėvo pergalę.
Niekas nesugadins man vakarienės.
Ledi Stark, kokia staigmena.
-Gaila, kad nesusitikom Vinterfele. -Ledi Stark.
Kai čia buvau, mane vadino Ketlin Tali.
Jūs, sere.
Ant jūsų apsiausto - juodasis Harenhalo šikšnosparnis?
-Taip. -Ar ledi Vent - mano tėvo,
-lordo Hosterio Talio draugė? -Taip.
Riverane raudonasis eržilas buvo visad laukiamas.
Tėvui ištikimiausias pavaldinys - Džonas Brakenas.
-Mūsų lordui garbė. -Pavydžiu jūsų tėvui draugų.
Bet nesuprantu prasmės.
Žinau ir jūsų simbolį - Frėjos bokštai dvyniai.
-Kaip sekas jūsų lordui? -Lordui Valderiui viskas gerai.
Jis prašė jūsų tėčio atvykt į 90-tą vardo dieną. Planuoja vesti.
Šis žmogus atėjo pas mus kaip svečias
ir nužudė mano sūnų. Dešimtmetį berniuką.
Karalius Roberto ir lordų vardu,
prašau jį suimt
ir padėt grąžint jį į Vinterfelą. Ten bus vykdomas teisingumas.
Vertė: Neringa Surblytė-Keršulienė