Mazais lords atkal sapņoja.
-Mums ir apmeklētāji. -Nevēlos nevienu satikt.
Ja es visu dienu pavadītu ar šo sikspārni, es sajuktu prātā.
-Tev nav izvēles. Robs gaida. -Nevēlos doties.
Es arī nē. Bet Robs ir Ziemmalas lords. Es klausu viņu, un tu mani.
Turvi!
Palīdzi Brenam!
Atzīšu, pēdējā vīzītē tiku uzņemts siltāk.
Naktssardze Ziemmalā ir silti gaidīta.
-Taču ne es, puika? -Neesmu tavs puika, Lanister.
-Tēva prombūtnē esmu lords. -Tad jāapgūst lorda manieres.
-Tātad tā ir patiesība. -Sveiks, Bren!
-Vai atceries, kas notika? -Viņš to dienu neatceras.
-Neparasti. -Kālab esi te?
-Man jau sāk sāpēt kakls. -Pietupies, Turvi!
-Vai tev patīk jāt, Bren? -Jā. Man patika.
-Puika zaudējis spēku kājās. -Ar īsto zirgu pat kroplis var jāt.
-Es neesmu kroplis. -Tad es neesmu punduris.
Mans tēvs priecāsies to dzirdēt. Sagādāju tev dāvanu.
Iedod šo sedlu meistaram! Viņš sagādās pārējo.
Zirgs jāpielāgo jātniekam.
Jāsāk ar jaunuli, jāiemāca atbildēt grožiem un zēna balsij.
-Vai tiešām spēšu jāt? -Tā mugurā būsi garš kā pārējie!
Vai tas ir triks? Kālab vēlies viņam palīdzēt?
Esmu iejūtīgs pret kropļiem, bastardiem un salauztām lietām.
Esi izrādījis manam brālim laipnību. Ziemmalas viesmīlība pieder tev.
Pietaupi laipnību, Lord Stārk! Ārpus tavām sienām ir bordelis.
Atradīšu tur gultu, un mēs abi gulēsim mierā.
Nespēj pretoties ziemeļu pēcpusei? Ja patīk sarkanmates, taujā pēc Rosas!
Atnāci pavadīt, Grejdžoj? Laipni. Tavam saimniekam nepatīk Lanisteri.
-Viņš nav mans saimnieks. Protams, nē.
-Kālab mani neuzņem Lēdija Stārka? -Viņa nejutās labi.
-Viņas te nav, ja? Kur viņa devās? -Lēdijas gaitas nav...
Tava uzticība sagūstītājiem ir aizkustinoša.
Kā justos Belons Grejdžojs, ja redzētu, ka viņa dēls ir sulainis?
Joprojām atceros, kā tēva flote sadega Lanisterā.
-Domāju, atbildīgi bija tavi tēvoči. -Laikam bija glīts skats.
Nav nekā skaistāka, kā vērot degošus jūrniekus. Jums liela uzvara.
-Mūs pārspēja. Desmit pret vienu. -Tātad dumja sacelšanās.
To laikam tavs tēvs saprata, kad tavi brāļi mira kaujā.
Te nu esi! Sava ienaidnieka ieroču nesējs.
-Uzmanies, Pusvīr! -Piedod, ka aizvainoju! Skarbs rīts.
Nekrīti izmisumā! Mans tēvs manī ir nepārtraukti vīlies.
Uzsaucu tavu nākamo valstīšanos ar Rosu. Centīšos nenonēsāt.
Kāja! Plecs! Kāja!
Kreiso uz priekšu. Labi. Ar apgriezienu! Pilnu svaru!
Kas, pie septiņām ellēm, ir tas?
Vajadzēs astoto, kur viņu iepildīt.
-Saki savu vārdu! -Semvels Tārlijs no Ragu kalna.
-Biju. Tagad pieņemšu šo. -Pieņemsi pudiņu.
Sliktāks par to, kā izskaties, jau nebūsi. Rast, paskatāmies, ko spēj!
-Piekāpjos. Lūdzu, vairs nē! -Kājās! Paņem zobenu!
Sit, līdz atrod savas kājas!
Šķiet, dienvidos aptrūkušies zagļi un malu mednieki.
Tagad šurp sūta cūķus. Stiprāk!
-Es piekāpjos. -Gana! Viņš piekāpās.
Šķiet, bastards ir iemīlējies.
Labi, Lord Snieg, vēlies aizstāvēt savu lēdiju? Patrenēsimies! Jūs!
Ar jums trim pietiks, lai liktu Lēdijai Cūciņai kviekt.
Jums tikai jātiek garām tam bastardam.
-Tiešām vēlies to darīt? -Nē.
Piekāpjos.
Šai dienai būs gana. Notīri ieročus! Vairāk nekam nederi.
-Laba cīņa. -Atkraties!'
-Vai tev nodarīja pāri? -Ir bijis sliktāk.
Vari saukt mani par Semu, ja vēlies.
-Mana māte mani sauc par Semu. -Tev jāiemācas aizstāvēties.
-Kālab necēlies cīņai? -Es vēlējos, bet nespēju.
-Kālab ne? -Esmu gļēvs.
-Mans tēvs tā vienmēr saka. -Mūris nav domāts gļēvuļiem.
Jā, piedod! Es tikai vēlos tev pateikties.
Nolādētais gļēvulis. Ļaudis redzēja, kā runājam ar viņu.
-Tagad viņi domā, ka mēs arī esam. -Tu esi pārāk dumjš, lai būtu gļēvs.
Pasteidzies, pirms nav beigusies vasara!
Panāc!
Vaēsa Dotraka. Zirgu lordu pilsēta.
Dubļu kaudze. Dubļi, sūdi un zariņi. Labākais, ko šie mežoņi spēj.
-Tie ir mani ļaudis. Nesauc viņus tā! -Saukšu kā gribu, jo viņi ir mani!
Tā ir mana armija. Hals Drogo ar manu armiju soļo nepareizā virzienā.
Ja brālim iedotu dotraku armiju, vai spētu iekarot Septiņas karaļvalstis?
Dotraki nekad nav šķērsojuši Šauro jūru.
-Bīstas ūdeņu, ko nedzer zirgi. -Ja nu šķērsotu?
Roberts ir gana dumjš, lai dotos cīņā, bet padomdevēji ir citādi.
-Tu pazīsti šos vīrus? -Reiz cīnījos viņu rindās.
Sen. Tagad Neds Stārks vēlas manu galvu.
Viņš mani izdzina no manas zemes.
-Tu pārdevi vergus. -Jā.
-Kāpēc? -Nebija naudas, bet sieva dārga.
-Kur viņa ir tagad? -Citur. Pie cita vīrieša.
-Augstība, jūs dēvē par Pēdējo Pūķi. -Tā ir.
-Vai jums ir pūķa asinis? -Tas ir pilnīgi iespējams.
Kas notika ar pūķiem? Man stāstīja, ka drošsirži tos nogalināja.
Drošsirži pūķus nenogalināja. Tie aizjāja.
Aizjāja no Valīrijas būvēt dižāko pasaules civilizāciju.
Dižākā pūķa elpa iekala Dzelzs troni,
ko šobrīd man silda uzurpators.
Pieveikto zobeni. Tūkstošiem...
...sakausēti kā sveces.
Es vienmēr esmu vēlējusies redzēt pūķi.
-Vairāk par visu pasaulē. -Tiešām?
-Kāpēc pūķi? -Tie prot lidot.
Lai kur tie būtu, mazliet pavicina spārnus, un ir jau kur citur.
Tālu prom.
Un viņi var nogalināt ikvienu
vai jebko, kas tiem cenšas nodarīt pāri.
Nodedzināt līdz tukšai vieta. Izkausēt kā sveces.
Jā. Es justos laimīga, ja redzētu pūķi.
-Pēc 15 gadiem prieka mājā noteikti. -Es nebiju ieslēgta.
-Ko gan tu esi redzējusi? -Vīru no Ašaī,
kuram bija duncis ar īsta pūķa stiklu.
Vīru, kurš prata mainīt seju kā citi maina drēbes.
Kā arī pirātu, kurš bija nokāries ar zeltu
un kura kuǵim bija krāsaina zīda buras.
Tātad...
-Vai esi to redzējis? -Pirātu kuǵi?
-Pūķi. -Nē.
Nē, pēdējais mira sen pirms manas dzimšanas.
Taču esmu redzējis to galvaskausus.
Tie kādreiz rotāja troņistabu.
Kad biju ļoti mazs, tēvs lika nosaukt to vārdus.
Ja nosaucu pareizi, viņš man iedeva saldumu.
Tuvāk durvīm bija pēdējie, ko varēja izperēt.
To kauli bija greizi. Ne lielāki par suņa.
Taču tuvojoties Dzelzs tronim, tie kļuva lielāki.
Lielāki un lielāki.
Tur bija Giskārs un Valrīons.
Vermitraks. Esovīuss. Akronejs.
Meraksess.
Veigars un Baisais Balērions.
Kura ugunis sakausēja Septiņas karaļvalstis vienā.
Kas notika ar galvaskausiem?
Nezinu. Gan jau uzurpators tos sasmalcināja pulverī.
Izkaisīja vējā.
-Tas ir ļoti skumji. -Jā, ir gan!
-Kālab tevi nopirku? Lai apbēdini? -Nē, Jūsu Augstība!
-Lai apmācu jūsu māsu. -Lai viņa būtu labāka mīļākā?
Domā, ka nopirku tevi, lai iepriecinātu Halu Drogo?
Glītā, mazā pamuļķe!
Aiziet! Ķeries pie lietas!
Reiz tur sēdēs tavs vīrs, un tu sēdēsi pie viņa sāna.
Un drīz tu atrādīsi galmam savu dēlu.
-Te pulcēsies visi Vesterosas lordi. -Ja nu man būs meita?
Ar dievu žēlastību, tev būs gan meitas, gan dēli.
-Ja nu man būs tikai meitas? -Es par to neuztrauktos.
-Pūlas mātei bija piecas meitas. -Jā.
-Taču tas diez vai ir iespējams. -Bet ja nu tomēr?
Ja tev būtu tikai meitas,
tad tronis pārietu prinča Džofreja jaunākajam brālim.
-Un visi mani ienīstu. -Neviens tevi nevarētu ienīst.
-Džofrejs ienīst. -Blēņas! Kālab tā saki?
-Jau simtiem reižu tev teicu... -Lūdzu, aizveries!
Vai atceries nodarbības?
-Kurš uzbūvēja Dzelzs troni? -Īgons Iekarotājs.
-Un kurš uzbūvēja pils torni? -Meigors Nežēlīgais.
-Cik gadus... -Tēvoci un vectēvu te nogalināja.
Pēc Karaļa Airīsa pavēles, jā.
-Tautā zināms kā Trakais Karalis. -Kālab viņus nogalināja?
-Tas tev jārunā ar tēvu. -Vairs nekad nevēlos runāt ar tēvu.
-Sansa, tu piedosi savam tēvam. -Nē.
-Vainīgs Labās rokas turnīrs. -Karaļa turnīrs.
Labā roka tajā nevēlas piedalīties.
Sauc, kā vēlies, Lord Stārk! Pilsētā ik dienu pieplūst ļaudis.
Vakar bija kautiņš tavernā, ugunsgrēks bordelī, dunču dūrieni...
Ja nevari saglabāt mieru, tad pilsēta jāsargā kādam, kurš spēj.
-Man vajag vairāk vīru. -Dabūsi 50. Bailišs samaksās.
Tu atradi naudu čempionātam. Sagādāsi miera uzturēšanai.
Norīkošu arī 20 no manas saimniecības, līdz pūlis izklīdis.
Paldies, milord! Viņus izmantošu labam mērķim.
-Jo ātrāk tas būs galā, jo labāk. -Valsts no šī plaukst.
Mirklis spozmes un atelpa no ikdienas posta.
Visi pilsētas krogi ir pilni, un ielasmeitas staigā līkām kājām.
Nešaubos, ka turnīrs saliek monētas daudzās kabatās.
Ja tas ir viss, mani lordi...
Šādā karstumā apskaužu ziemeļniekus par vasaras sniegu.
-Līdz rītvakaram! -Vēlējos parunāt par Džonu Arīnu.
Lordu Arīnu? Viņa nāve mūs visus apbēdināja.
Es pats par viņu uzņēmos rūpes, taču nespēju glābt.
Slimība skāra ļoti spēcīgi un strauji.
Tikāmies pie manis naktī pirms viņa nāves.
-Lords Džons bieži nāca pēc padoma. -Kālab?
Es jau daudzus gadus esmu dižmestrs.
-Karaļi pie manis vērsušies kopš... -Ko Džons tovakar vēlējās?
Nāca taujāt pēc grāmatas.
-Kādu grāmatu? -Baidos, ka tevi tā neskars.
-Garlaicīgs sējums. -Nē. Es vēlos to palasīt.
Septiņu karaļvalstu raduraksti un vēsture.
Tajā raksturoti daudzi augstdzimuši lordi,
dižciltīgas dāmas un viņu bērni.
Hārkons Umbers, pirmais. Lorda Hotera Umbera dēls.
Dzimis 183. gadā Lāsthārtā.
Zilas acis, brūni mati, gaiša āda.
Miris 14. gadā no ievainojuma, ko ieguvis lāču medībās.
Kā jau teicu, manu lord. Garlaicīgs sējums.
-Vai Džons Arīns teica, ko vēlējās? -Nē, un es nejautāju.
Džona nāve. Vai viņš tev ko teica savās pēdējās stundās?
Neko svarīgu, milord. Viņš atkārtoja tikai vienu frāzi.
-"Tā sēkla ir stipra." -Tā sēkla ir stipra?
-Ko tas nozīmē? -Mirstošs prāts ir vājš.
Pēdējie vārdi parasti ir tikpat nozīmīgi, kā pirmie.
-Droši zini, ka mira dabīgā nāvē? -Kā gan citādi?
-Inde. -Nepatīkama doma.
Nē, nedomāju vis! Visi mīlēja Karaļa labo roku.
-Kurš to uzdrīkstētos? -Runā, ka inde ir sieviešu ierocis.
Sieviešu, gļēvuļu un einuhu.
-Zināji, ka Lords Varīss ir einuhs? -Visi to zina.
Jā, protams!
Nekad nespēšu saprast, kā tāds cilvēks iekļuva Karaļa galmā.
-Jau gana tērēju tavu laiku. -Tas bija liels gods.
Paldies! Nepavadi!
Sīrio apgalvo, ka ūdens dejotājs var stāvēt uz viena pirksta stundām.
-Būtu pamatīgs kritiens. -Sāpes ir mācība, kas dara labāku.
-Rīt es ķeršu kaķus. -Kaķus? Sīrio saka...
Viņš saka, ka vajag no tiem mācīties. Klusi kā ēnas un viegli kā spalvas.
-Jābūt veiklam, lai tos noķertu. -Tur viņam ir taisnība.
Vai Brens nāks dzīvot ar mums?
-Viņam vispirms jāatgūst spēks. -Viņš vēlas būt bruņinieks.
-Tagad viņš tāds vairs nevar būt? -Nevar.
Taču kādu dienu viņš var kļūt par lordu
vai būt Karaļa padomē, vai arī celt pilis
-kā būvnieks Brendons. -Vai es varu būt lords?
Tu apprecēsi dižciltīgu lordu un valdīsi viņa pilī.
Tavi dēli būs bruņinieki, prinči un lordi.
Nē. Tā neesmu es.
Sveicināti!
Sīrs Alisers teica, ka esmu tavs sardzes partneris.
Brīdināšu, ka man nav laba redze.
Nāc pie uguns! Te ir siltāks.
-Tas nekas. Man viss labi. -Nav gan! Tu drebi.
-Man nepatīk augstums. -Tu nespēj cīnīties. Tu neredzi.
Tu baidies no augstuma un visa iespējamā. Ko tu te dari, Sem?
18. dzimšanas dienā pie manis pienāca tēvs.
"Tagad tu gandrīz esi vīrs."
"Taču tu neesi manas zemes un titula vērts."
"Rīt tu dosies uz ziemeļiem un atteiksies no sava mantojuma."
"Ja tā nedarīsi," viņš teica,
"tad dosimies medībās."
"Mežā tavs zirgs paklups, nogāzīs tevi no segliem, un tu mirsi."
"Vai arī tā es pateikšu tavai mātei. Darīšu to ar lielāko prieku."
Sīrs Alisers rīt man atkal liks cīnīties?
-Jā. -Labāk man nekļūs.
Nu, sliktāk arī vairs nevar.
Dzirdēju, ka lasi garlaicīgu grāmatu.
-Pīsels daudz runā. -Nekad neapklust.
Vai pazīsti sīru Hjū? Neesmu pārsteigts.
Vēl tikai nesen viņš bija Džona Arīna skvairs.
-Titulēja uzreiz pēc saimnieka nāves. -Par ko?
-Kālab man to stāsti? -Solīju Ketai, ka palīdzēšu.
-Kur ir sīrs Hjū? Es parunāšu. -Ievērojami slikta doma.
Redzi to zēnu? Viens no Varīsa putniņiem.
Zirnekli ļoti interesē tavas gaitas.
Skat! Tas pieder Karalienei.
-Redzi to scepteri? Izliekas lasām. -Varīsa vai Karalienes?
Nē, tā ir manējā.
Vai tavā pakļautībā ir kāds, kuram pilnīgi uzticies?
-Jā. -Gudrāka atbilde būtu - nē.
Diskrēti nogādā ziņu savam pargonam!
Lai viņš nopratina sīru Hjū! Tad lai apciemo ieroču pārzini!
-Viņš dzīvo ēkā Tērauda ielas galā. -Kālab?
Kā jau teicu, man ir savi novērotāji. Redzējuši Lordu Arīnu
pirms nāves vairākkārtīgi apciemojam šo ieroču pārzini.
Lord Bailiš, varbūt kļūdījos, tev neuzticoties.
Tas bija gudrākais, ko paveici, kopš uzkāpi uz zirga.
22, 23, 24....
-Sīr Hjū! -Kā redzi, esmu aizņemts.
Ierados Lorda Edarda Stārka, Karaļa labās rokas, vārdā.
-Esmu viņa sardzes kapteinis. -Nedzirdēju tavu vārdu. Sīr...?
-Neesmu bruņinieks. -Es, redz, esmu.
-Viņš kā bruņinieks runāšot ar pašu. -Bruņinieks.
Lepni kā gaiļi. Pat tie, kuri nav redzējuši bultu lidojam.
-Nav zināms, kuru acis te skatās. -Lai skatās!
Vairākkārtīgi izsauca, diemžēl nepagodināja ar savu patronāžu.
-Ko Lords Arīns vēlējās? -Nāca pie zēna.
-Es arī vēlos viņu satikt. -Kā vēlaties. Džendrij!
Te viņš ir! Spēcīgs savam vecumam. Smagi strādā.
Parādi ķiveri, ko pagatavoji!
-Labs darbs. -Nepārdodu.
-Ja viņš to vēlas... -Nē. Es to pagatavoju sev.
Par ko Lords Arīns ar tevi runāja?
-Viņš man uzdeva jautājumus. -Kādus?
Sākumā par manu darbu. Vai pret mani labi izturas, vai man te patīk.
-Tad viņš sāka taujāt par manu māti. -Tavu māti?
-Kas viņa ir un kā izskatījās. -Ko tu viņam teici?
Mira, kad biju mazs. Viņai bija dzelteni mati.
Reizēm man dziedāja.
Paskaties uz mani!
Atgriezies pie darba, puis!
Ja zēns reiz vēlēsies zobenu cilāt, nevis kalt, sūtiet pie manis!
-Kaut ko atklāji? -Karaļa Roberta bastarda dēlu.
Karalim no Lorda Stārka. Vai atstāt?
Ieklausies! Dzirdi viņus?
Kā tev šķiet, cik viņu tur ir? Mini!
Trīs. Četras.
Viņam patīk to darīt manā maiņā. Lai klausos, kā aizvaino manu māsu.
-Piedodiet... -Par ko? Vai tu ko man nodarīji?
-Jau esam tikušies. -Savādi. Esmu aizmirsis.
Paikes aplenkums. Cīnījāmies plecu pie pleca.
-Tur tu ieguvi rētu. -Jā.
-Grejdžojs gandrīz izrāva aci. -Nelietīgie ielasmeitu dēli!
-Viņiem patīk izliet asinis. -Beigās vairs nē.
Tā bija kārtīga cīņa. Vai atceries Mīras Torosa uzbrukumu?
Līdz savai nāves dienai atcerēšos viņa degošo zobenu.
Redzēju jaunāko Grejdžoju Ziemmalā. Kā haizivs kalna virsotnē.
-Teons. Labs puisis. -Šaubos.
Tu noteikti smaržo pēc melleņu ievārījuma. Panāc!
-Vai varu tev atstāt šo? -Es nekalpoju Lordam Stārkam.
-Kur tu biji? -Sardzē.
-Kur ir Sems? -Viņš negribēja ēst.
Sems no mums neatšķiras. Arī viņam citur nebija vietas.
Mēs viņam vairs nedarīsim pāri. Lai ko Torns teiktu!
-Viņš ir mūsu brālis, kuru sargāsim. -Tu esi iemīlējies.
Dariet, meičas, kā vēlaties!
Ja Torns mani nostādīs pret Cūķi, nogriezīšu sev šķēlīti bekona.
Neviens neaiztiks Semu.
Ko gan tu gaidi?
Uzbrūc!
Nāc te!
Iesit man!
Es piekāpjos!
Tev tas šķiet smieklīgi?
Kad būsiet tur, un saule rietēs, vai vēlaties, lai līdzās ir vīrs?
Vai raudošs zēns?
Tu atsūtīji šo ieleni, lai dotu man pavēles. Vajadzēja nosūtīt galvu.
-Piedod, Halēse, darīju, kā lūdzi... -Kuš! Viss kārtībā!
-Atstājiet mūs! -Jā, Halēse!
-Cik reižu man tev jāsaka... -Es nedevu tev pavēli.
-Es tevi vēlējos ielūgt vakariņās. -Kas tas ir?
-Liku tev to pagatavot. -Tagad mani tērpsi dotraku lupatās?
-Šis viss smird pēc zirgu mēsliem. -Izbeidz!
Pārvērtīsi par vienu no viņiem? Iepīsi vēl bizes.
Tev nav tiesību uz bizēm. Neesi guvis nevienu uzvaru.
Nerunā man pretī!
Tu esi zirgu lorda ielene, kas pamodinājusi pūķi.
Es esmu dotraku halēse.
Esmu Dižā Hala sieva, kas nes viņa bērnu.
Nākamā reize, kad pacelsi pret mani roku,
tā būs pēdējā reize, kad tev būs rokas.
Nešaubīgi zinu, ka daži virsnieki dodas uz to bordeli.
Tev tas nešķiet netaisni?
Liek mums pieņemt zvērestu, kamēr paši tiekas ar palaistuvēm.
-Palaistuvēm? -Mūri varam nosargāt tikai celibātā?
-Absurds! -Negaidīju, ka būsi tik sarūgtināts.
-Kālab ne? Jo esmu resns? -Nē.
Man patīk meitenes tikpat ļoti, kā tev. Varbūt viņām es nē.
Nekad ne ar vienu neesmu bijis.
-Tev noteikti bijis simtiem. -Nē.
-Starp citu, esmu tāds kā tu. -Jā.
-Grūti tam noticēt. -Reiz biju ļoti tuvu.
Biju viens istabā ar kailu meiteni.
-Tu nezināji, kur to likt? -Es zināju, kur to likt.
Vai viņa bija veca un neglīta?
Jauna un burvīga. Ielene vārdā Rosa.
-Kādā krāsā bija mati? -Rudi.
Un viņas...
-Tu nevēlies to zināt. -Tik labi?
Kālab tu nemīlējies ar Rosu, kurai ir ideālas...?
-Kāds ir mans vārds? -Džons Sniegs?
Kālab mans uzvārds ir Sniegs?
Jo tu esi ziemeļu bastards.
Nekad neesmu saticis savu māti. Tēvs neteica viņas vārdu.
Nezinu, dzīva vai mirusi.
Nezinu, dižciltīgā vai zvejnieka sieva.
Vai ielasmeita.
Tā es sēdēju bordelī, kamēr Rosa izǵērbās.
Taču es to nespēju, jo spēju domāt tikai par to...
Ja nu es viņu padaru grūtu?
Ja viņai būtu bērns. Kādu citu bastardu sauktu Sniegs.
Tā nav laba dzīve bērnam.
Tātad tu nezināji, kur to likt?
Priecājaties?
-Izskatāties nosaluši, zēni. -Mazliet drēgns.
Drēgns. Iekštelpās pie uguns. Joprojām ir vasara.
Vai vispār atceraties iepriekšējo ziemu?
-Cik ilgs laiks pagājis? 10 gadi? -Es atceros.
Vai Ziemmalā bija nepatīkami?
Vai bija dienas, kad nespēji sasildīties, lai kā kalpi kurinātu?
-Es kurināju pats. -Apbrīnojami.
Es iepriekšējā ziemā sešus mēnešus biju aiz Mūra.
Tam bija jābūt divu nedēļu uzdevumam.
Baumoja, ka Menss Raiders plāno uzbrukt Austrumsardzei.
Gājām meklēt viņa vīrus. Sagūstījām, ieguvām informāciju.
Mežoņi, kas cīnās Mensa Raidera labā ir sīksti. Sīkstāki par jums.
Savu valsti pārzina labāk nekā mēs. Viņi zināja, ka tuvojas vētra.
Tālab viņi paslēpās alās un nogaidīja, kad tā pāries.
Mēs to sagaidījām klajumā.
Spēcīgais vējš izrāva 100 pēdas augstus kokus ar visām saknēm.
Ja novilki cimdu, lai atrastu gailīti pačurāšanai, salā zaudēji pirkstu.
Tas viss pilnīgā tumsā.
Jūs nepazīstat aukstumu. Neviens no jums.
Vispirms nomira zirgi.
Nepietika barības, lai saglabātu viņu siltumu.
Zirgus apēst bija viegli.
Taču vēlāk, kad sākām krist paši... Tik viegli vairs nebija.
Mums būtu noderējuši pāris tādi zēni, kā jūs.
Mīksti resnuļi. Mēs divas nedēļas izdzīvotu.
Un vēl paliktu kauli zupai.
Drīz mums būs jauni rekrūši.
Un jūs nodos Lorda Komandiera uzdevuma ziņā.
Jūs sauks par Naktssardzi.
Taču jūs būtu muļķi, ja tam ticētu.
Vēl esat zēni. Ja atnāks ziema, jūs apmirsiet...
...kā mušas.
Es viņam iesitu. Es iesitu pūķim.
Tavs brālis Rīgers bija pēdējais pūķis. Viserīss nav pat čūskas ēna.
-Viņš joprojām ir patiesais karalis. -Saki patiesību!
-Vai vēlies redzēt savu brāli Tronī? -Nē.
Taču tauta viņu gaida.
Ilīrio teica, ka viņi šujot pūķu karogus un lūdzoties.
Tauta lūdz par lietu, veselību un to, lai vasara nekad nebeigtos.
-Viņus nerūp augsto lordu spēles. -Par ko lūdz tu, sīr Džorah?
-Par mājām. -Es arī lūdzos par mājām.
Mans brālis neatgūs Septiņas karaļvalstis.
Viņš nespētu vadīt armiju, pat ja mans vīrs viņam to dotu.
Viņš nekad neatgriezīs mūs mājās.
-Mīlnieku ķilda? -Sansa, dārgā, šis ir Lords Bailišs.
Esmu sens ǵimenes draugs. Pazīstu tavu māti jau ļoti sen.
-Kālab tevi dēvē par Īkstīti? -Tas nekas.
Bērnībā biju ļoti mazs un nāku no mazas zemes,
tālab tā ir ļoti asprātīga iesauka.
Es šeit sēžu jau dienām ilgi. Sāciet, pirms es apčurājos!
-Kas tas? -Sīrs Gregors Klegans.
Viņu dēvē par Kalnu.
-Suņa vecākais brālis. -Viņa pretinieks ir Veilas Hjū.
Viņš bija Džona Arīna skvairs. Skat, cik tālu ticis!
Pietiks izrādīties! Sāciet!
Nav, kā gaidīts.
Vai kāds tev ir stāstījis par Kalnu un Suni?
Mīlīgs stāstiņš par brāļu mīlestību.
Suns vēl bija tikai kucēns. Varbūt sešus gadus vecs.
Gregors pāris gadus vecāks. Liels puisis ar savu reputāciju.
Laimīgi zēni talantīgi uz vardarbību.
Reiz Gregors ievēro, ka brālītis spēlējas ar rotaļlietu.
Tā bija Gregora mantiņa. Koka bruņinieks.
Gregors ne vārda neteica. Viņš paķēra brāli aiz skausta
un iegrūda seju degošās oglēs.
Turēja tur, kamēr puika kliedza, kamēr izkusa zēna seja.
-Ne daudzi zina šo stāstu. -Es nevienam to nestāstīšu.
Ja Suns dzirdēs, ka to piemini,
baidos, ka visi Karaļa ostas bruņinieki kopā nespētu tevi glābt.
Manu lord. Viņas Augstība, Karaliene.
-Tu kavē savu turnīru. -Mans vārds to nepadara par manu.
Atstāsim notikušo uz Karaļceļa aiz muguras! To neglīto vilku padarīšanu.
Piespiest tevi nogalināt to zvēru bija pārāk krasi.
Reizēm pārspīlējam, ja runa par bērniem.
-Kā jūtas Sansa? -Viņai te patīk.
Vienīgā no Stārkiem, kurai te patīk. Līdzinās mātei.
-Ko tu te dari? -To pašu varu vaicāt tev.
-Ko vēlies panākt? -Klausu Karaļa pavēlei.
Viņu nevar mainīt. Viņš dara, kā vien pašam tīk.
-Tu tikai centies pēc viņa savākt. -Ja tāds ir mans darbs, tad lai būtu!
Tu taču esi tikai kareivis! Tikai pildi pavēles.
Saprotams. Tavu vecāko brāli mācīja vadīt, bet tevi tikai paklausīt.
Mani apmācīja arī nogalināt ienaidniekus, Jūsu Augstība.
Tāpat arī mani.
-Esiet svētīti, ļautiņi! -Tu arī!
-Maizi, gaļu un alu! -Laba doma, opi. Esmu badā.
-Kādu dziesmu, kamēr gaidām? -Labāk ielecu akā.
Vectētiņ! Šī var būt pēdējā iespēja, ja dodies uz ziemeļiem.
Ziemeļnieki pazīst tikai vilku gaudošanu.
-Rosa. -Atvaino, visas istabas ir pilnas.
Mani vīri var gulēt stallī. Man pašam nevajag lielu istabu.
Patiesi, milord! Nav brīvs.
Vai nekādi nevaru šo labot?
-Vari ņemt manu istabu. -Īsts gudrinieks!
-Jūs gādājat ēdienu? Joran, ar mani! -Lanisteras milord!
Vai drīkstu izklaidēt, kamēr ēdat? Dziedāšu par tava tēva uzvaru.
Nekas cits tā nespētu sabojāt manu maltīti.
Lēdija Stārka. Kāds patīkams pārsteigums!
-Nožēloju, ka nesatiku Ziemmalā. -Lēdija Stārka.
Pēdējoreiz vēl biju Ketlīna Tūlija.
Jūs, sīr!
-Vai tas ir Hārneholas sikspārnis? -Jā, milēdij.
Vai Lēdija Venta ir patiesa draudzene manam tēvam,
-Straujupes Lordam Hosteram Tūlijam? -Ir.
Sarkanais ērzelis Straujupē allaž ir bijis aicināts.
Mans tēvs Džonasu Brakenu ieskata par senāko un uzticamāko karogvīru.
-Mūsu Lords ir godājams vīrs. -Apskaužu tavu tēvu un viņa draugus,
taču īsti neuztveru šī nozīmi.
Pazīstu arī jūsu simbolu. Frejas dvīņu torņi.
-Kā klājas tavam lordam, sīr? -Lordam Volderam klājas labi.
Viņš lūdza jūsu tēvu pagodināt viņa 90. vārda dienā. Plāno apņemt sievu.
Šis vīrietis ienāca manās mājās kā viesis,
sazvērējies nogalināt manu zēnu. Desmit gadus vecu zēnu.
Karaļa Roberta un jūsu lordu vārdā,
aicinu viņu sagūstīt
un palīdzēt man atgriezties Ziemmalā, lai sagaidītu Karaļa tiesu.
Tulkojis Jānis Krūmiņš www.sdimedia.com