"Kviečiamas į teismą atsakyt už nusikaltimus Gregoras Kleganas".
"Atvykit iki vidurnakčio arba būsit paskelbtas sosto priešu".
Vargšas Nedas Starkas. Drąsus vyras, blogas nuosprendis.
Buvo kvaila jį pult.
Lanisteriai nesielgia kaip kvailiai.
Ar pasakysi ką nors protingo?
Nagi, pasakyk.
Katlina Stark suėmė mano brolį.
-Kodėl Nedas vis dar gyvas? -Tirionas?
Prie to prisidėjo mūsų vyras. Pradūrė jam koją, kol nepribaigiau.
-Kodėl jis vis dar gyvas? -Nebūtų buvę sąžininga.
Tu per daug jaudiniesi, ką kiti pasakys.
-Man nerūpi, ką manys kiti. -Ne, tu nori juos privers taip manyt.
Tiesa.
Ar nebaisu, kai jie už nugarų šnibžda "Karaliaus žudikas"?
-Žinoma, baisu. -Liūtui nerūpi avių nuomonė.
Džiaugiuos, kad tavo tuštybė trukdo tavo neatsargumui.
Suteiksiu tau pusę pajėgų - 30 000 vyrų.
Juos nuvesi, į Katlinos Stark namus
ir priminsim, kad Lanisteriai moka skolas.
Nemaniau, kad tau tokia svarbi mano brolio gyvybė.
Jis - Lanisteris. Gal ir žemiausias giminėj, bet vienas iš mūsų.
Kuo ilgiau jis tam kalėjime, tuo mažiau gerbia mūsų kilmę.
-Liūtui visgi rūpi avių... -Čia ne nuomonė, o faktas.
Jei kita karalystė suima mūsų žmogų ir laiko nelaisvėj, neturim bijot.
Tavo mama mirus. Greit mirsiu ir aš.
Mirsi ir tu, ir brolis, ir sesuo.
Visi mirsim. Supūsim po žeme.
Liks gyvas tik šeimos vardas.
Ne asmeninė šlovė, ne garbė, bet šeima. Supranti?
Turi talentų, kurie duoti ne visiems.
Tu gali priklausyt galingiausioms karalystėms. Ir esi jaunas.
Ir ką iš to gavai?
Buvai garbingas 2 karalių sargas:
bepročio ir girtuoklio.
Mūsų šeimos likimas bus nulemtas per kelis mėnesius.
Galim įkurti 1000 m. besitęsiančią dinastiją.
Arba galim ją sunaikint kaip Targarienai.
Tapt tokiu, kokiu norėjai.
Ne kitąmet, ne rytoj, o dabar.
Tau skauda.
Buvo ir blogiau.
Laikas eit namo.
-Pietiečiai tau nepritaria. -Žinau, kaip mirė Džonas Arinas.
Tikrai, lorde Starkai?
Todėl čia ir pakvietėt, kad užduotumėt mįsles?
Ar jis ir anksčiau taip darė?
Džeimis būtų jį nudėjęs.
-Mano brolis vertas tūkstančio. -Tavo brolis? Ar meilužis?
Targarienai 300 metų tuokdavos su broliais ir seserim.
Mudu su Džeimiu daugiau nei broliai. Mes - dvyniai.
Abu gimėm kartu ir turim būt kartu.
Mano sūnus matė tave su juo.
-Ar myli savo vaikus? -Visa širdim.
-Tavo vaikai nuo Džeimio. -Ačiū dievams.
Kai Robertas nuo kekšių girtas įgriūna į lovą, patenkinu jį kitaip.
-Ryte jis nieko nepamena. -Visad jo nekentei.
Nekenčiau? Aš juo žavėjaus.
Kiekviena 7 karalysčių mergina apie jį svajojo, bet gavau aš.
Pamačius jį per vestuves Baeloro Septe,
kai jis buvo lieknas ir juodabarzdis, buvau laimingiausia pasauly.
Tą vakarą jis užlipo ant manęs dvokdamas vynu ir nieko nepadarė.
Jis šnabždėjo man į ausį: "Liana".
Tavo sesuo buvo mirus, o aš - gyva. Jis ją mylėjo labiau.
Pasakysiu tiesą, kai karalius grįš iš medžioklės.
Turėsi išeit su savo vaikais. Nenoriu, kad dėl manęs jie žūtų.
Jok kuo toliau su kuo daugiau vyrų,
nes Roberto rūstybė gali tave pavyt.
O kaip mano rūstybė? Turėjot pats valdyt karalystę.
Džeimis papasakojo, kai Karaliaus uostas griuvo.
Jis sėdėjo Geležiniam soste, tu privertei pasiduot.
Reikėjo pačiam lipt laiptais. Liūdna klaida.
Aš gyvenime daug klydau, bet ne tą kartą.
Žaisdamas sostų žaidimą tu laimi arba miršti.
Nėra vidurio.
Taip.
Ne.
Ar šiaurėj taip tave moko?
O tu? Ar supranti, kaip juokingai atrodo?
-Ar suprantat, ką sakau? -Taip, lorde.
Pradėkim iš naujo.
Tu būsi vyras, o tu - moteris.
Nagi.
Lėtai.
Jų neapgausit. Jie ką tik sumokėjo.
Jie žino, kas jūs. Žino, kad čia tik vaidyba.
Jūsų darbas - priverst juos pamiršt, ką žino. Tai užtruks.
Reikia atsipalaiduot.
Nagi, atsipalaiduokit.
Jis tave suvilioja.
Tau patinka. Jis nori tavim tikėt.
Jis mėgavos savo peniu. Kodėl neturėtum mėgautis tu?
Jis žino, kad yra geresnis už kitus.
Jis tai žinojo. Dabar turi ir įrodymą.
Jis toks geras. Pasiekė tavo vidų,
ko nepavyko niekam kitam. Jis paveikė tave.
Gal norit prisijungti, lorde?
-Saugau save kitai. -Jei nesužinos, nieko nenutiks.
Kvailas posakis. Ko nežinom mus pražudys.
-Turbūt ji labai graži. -Ne. Nepriekaištinga kilmės istorija.
-Mano lordas įsimylėjo. -Daug metų.
Didžiausią gyvenimo dalį. Žaisk su jos užpakaliu.
Ji irgi mane mylėjo. Buvau jos patikėtinis.
Ji man papasakodavo viską.
Ji pasakodavo apie mėgstamus žirgus,
apie svajonių pilį ir apie vyrą, už kurio tekės.
Šiaurietis su plačiu žandikauliu.
Kviečiau jį į dvikovą. Kodėl ne? Skaičiau istorijų.
Didvyris pasakose įveikia didįjį priešą.
Galiausiai ji jam neleido manęs nužudyt.
Sakė, kad aš tik berniukas, kad manęs neskriaustų.
Jis man paliko randą ir jie išėjo.
-Jie vis dar susituokę? -Ne. Jis nusižudė prieš vestuves.
Ji susidėjo su jo broliu, dar įspūdingesniu vyru.
Bijau, kad ji jį myli. Kodėl neturėtų?
Kas galėtų su juo lygintis? Jis toks...
Gerai.
Žinot, ką išmokau pralaimėjęs dvikovą?
Kad niekad nelaimėsiu. Tik ne taip.
Toks jų žaidimas ir taisyklės. Nežadu su jom kovot.
Aš jas išdulkinsiu.
Toks esu. Mes gaunam ko norim, tik pripažinę, kas esam.
-Ko nori? -Visko, mieloji.
Visko.
Nusiprauskit. Abi šįvakar dirbsit.
Tau labai pasisekė.
Ten, iš kur mes kilę, nusikaltėliams neatleidžiam.
Jei tokia kaip tu būtų užpuolus mažąjį lordą,
paguldytume tave ant nugaros ir surištume galūnes.
Padėtume ant kranto, o bangos vis labiau artėtų.
Kaskart būtum vis arčiau mirties.
-Iš kur tu? -Iš Geležies salų.
-Tiek toli? -Nesi jų girdėjus?
Tu irgi negirdėjai, iš kur esu aš.
"Patikėk, lorde".
Tu nebe miške, o civilizuotoj žemėj. Čia kreipiamasi titulais.
-Koks jis? -Lordas.
-Kodėl? -Kaip tai kodėl?
-Mano tėvas - Balonas Greidžojus. -Kuo tai susiję su tavim?
Jei tavo tėvas - lordas, kaip ir tu gali būt lordas?
-Būsiu lordas, kai mano tėvas... -Tai dabar tu - ne lordas?
Šaipais iš manęs?
-Nesuprantu, kaip pietiečiai gyvena. -Aš - ne pietietis.
Tu iš Ledo sienos pietų. Vadinasi, pietietis.
O tu - nedėkinga ragana.
-Nežinau, lorde. -Nežinai, ką reiškia nedėkinga.
Tai reiškia negarbiną, nemalonią.
Nori atsikratyt grandinės?
-Teonai Greidžojau. Ji mūsų viešnia. -Maniau, kalinė.
Ar judu suartėjote?
-Kai taip nutiks, manęs nebus. -Aš pripratus prie blogesnių.
Pripratau prie tokių, kurie sukramtytų tą vaikiną su kaulais.
-Kodėl čia atėjai? -Nenorėjau.
Norėjau eit į pietus.
Prieš Ilgąją naktį.
Kodėl? Ko bijai?
Yra tų, kurie miega dieną ir medžioja naktį.
-Pelėdos ir šešėlių katės? -Kalbu ne apie juos.
Tie, apie ką kalbi, išnykę prieš 1000 m.
Jie neišnyko.
Jie miegojo, bet greit pabus.
Pasiilgau merginų.
Ne pokalbio, nes nesu su jom bendravęs.
Pasiilgau žiūrėjimo į jas, jų juoko.
Tu nepasiilgai?
-Reikia pūst ragą. -Kodėl jis vienas?
-1 už reindžerį, 2 už laukinius... -Ten ne raitelis.
Ten mano dėdės Benženo žirgas.
Kur mano dėdė?
Nedai!
Robertas. Medžiojom šerną.
Reikėjo daugiau pabūt su tavim,
parodyt, kaip tapt vyru.
Aš nebuvau geras tėvas.
Eik. Nenori to matyt.
Pats kaltas. Per daug vyno, netinkamai smeigiau.
Dvokia kaip mirtis. Nemanyk, kad neužuodžiu.
Aš sumokėjau pavainikiui, Nedai.
Peiliu dūriau jam į smegenis. Paklausk jo.
Noriu, kad laidotuvės būtų didžiausia puota.
Ir visi ragaus mane nužudžiusį šerną.
Palikit mus dviese su Nedu.
-Robertai, mielasis... -Visi lauk!
Prakeiktas kvaily.
Pasiimk popieriaus ir rašalo. Užrašyk, ką sakysiu.
Roberto, Barateonų karalystės valdovo vardu...
Žinai, kaip toliau.
Surašyk prakeiktus titulus.
Įsakau, kad Edardas,
iš Starkų karalystės ir visi titulai,
taptų lordu Redžentu ir karalystės sergėtoju.
Kad valdytų, kol suaugs mano sūnus Džofris.
Iki kol bus teisėtas įpėdinis.
Duok.
Perduok konsulatui po mano mirties.
Bent pasakys, kad čia vienintelis teisingas mano darbas.
Dabar valdysi tu.
Tau tai nepatiks dar labiau, bet tau turėtų sektis.
Dėl Daenerys buvai teisus.
Varis, Mažasis pirštas, mano brolis - nieko verti.
Niekas man neprieštaravo, tik tu.
Leisk jai gyvent.
-Pakeisk nutarimą, jei ne vėlu. -Gerai.
Padėk mano sūnui, Nedai.
Tegu jis būna geresnis už mane.
Padarysiu viską, ką galiu tavo atminimui.
Mano atminimui.
Karalius Robertas Barateonas mirė nuo kiaulės.
Duok vaistų nuo skausmo ir leisk mirti.
Duokit jam aguonų pieno.
Jis apsvaigo nuo vyno.
Jis liepė atsitraukt, bet neklausiau.
Niekas negalėjo jo apsaugot.
Sere Baristanai, kas davė karaliui vyno?
Jo ginklanešys iš Karaliaus odos.
Jo ginklanešys? Lanisteris?
Koks pareigingas berniukas. Visad tarnauja vadui.
Tikiuos, vargšelis nekaltins savęs.
Jo kilnybė pakeitė nurodymus dėl Daenerys Targarien.
Kad ir ką jis sakė,
viską atšaukit.
Bijau, kad paukščiai išskrido. Turbūt mergina jau mirė.
Pasaulį valdančiam eržilui nereikia geležinio sosto.
Pagal pranašystę eržilas jos į pasaulio kraštą.
Žemė baigsis ties juodąja jūra. Nė vienas žirgas neperbris nuodų.
Žemė baigiasi ne ties jūra. Už jos yra daug purvo.
Purvo, kuriame aš gimiau.
Ne purvas, o žemė.
Taip, žemė.
Laisvuose miestuose yra daug laivų. Per jūrą skrenda žirgai.
Nebekalbėkim apie medinius žirgus ir geležines kėdes.
Čia ne kėdė.
O sostas.
-Sostas? -Kėdė, ant kurios sės karalius.
Arba karalienė.
Karaliui nereikia kėdės. Jam reikia tik žirgo.
-Nejau negali padėt jam suprast? -Dotrakiai elgiasi, kaip nori.
Palauk, Kalise. Prižadu, grįšim namo.
Mano brolis buvo kvailys, bet jis - 7 karalysčių įpėdinis.
-Ar pasakiau ką juokingo? -Atleisk, kalise.
Bet tavo protėvis Aegonas užėmė 6 karalystes ne dėl savo teisių.
-Tiesiog jis galėjo tai padaryt. -Ir turėjo drakonų.
Su drakonais daug lengviau.
-Tu tuo netiki? -Ar matėt drakoną, kalise?
Aš tikiu tuo, ką matau ir girdžiu.
Tai buvo prieš 300 m. Kas žino, kas iš tikro nutiko?
Jums leidus, paieškosiu pirklių kapitono, gal bus laiškų.
-Eisiu su tavim. -Ne, nebūtina.
Mėgaukitės turgum. Aš greit prisijungsiu.
Džora Andalas.
Voras perduoda linkėjimus ir sveikinimus.
Karališkasis atleidimas. Dabar galit eit namo.
Raudonas saldus vynas! Ateikit čia.
Turiu raudono saldaus vyno iš Laiso, Volančio ir Arboro.
Aš jo turiu.
Patinka kalisei?
Turiu raudono saldaus vyno iš Dorno.
Paragavusi mano vardu pavadinsit vaiką.
Mano sūnus jau turi vardą, bet paragausiu vasaros vyno.
Ledi, jūs - iš Vesteroso?
Jūs bendraujat su Targarienų karalystės Daenerys,
raitelių kalise ir 7 karalysčių princese.
-Princese. -Stokis. Noriu paragaut vyno.
Šios Dornišų pamazgos nevertos princesės dėmesio.
Turiu sauso vyno iš Arboro.
Dievų nektaras. Duosiu jums dovanų.
-Kokia garbė, sere. -Garbė man.
Daugelis jūsų žemėje meldžia, kad grįžtumėt.
-Tikiuos kada atsilygint. -Rakarai, padėk tą statinę.
-Kažkas negerai? -Aš paragausiu. Atidaryk.
-Tas vynas kalisei, ne jums. -Atidaryk.
Supilk.
-Nereikia gert vyno iškart. -Daryk, kaip jis liepia.
Kaip įsako princesė.
Saldus, ar ne? Užuodžiat vaisius, sere?
Paragaukit ir pasakysit, kad čia skaniausias vynas.
Tu pirmas.
Aš? Aš to nevertas.
-Pirklys negeria iš savo statinių. -Tu gersi.
-Kalise! -Sučiupkit jį!
Eikš.
Atėjot pas mus kaip atskirtieji, plėšikai,
prievartautojai, žudikai, vagys.
Atėjot vieni, supančioti,
be garbingų draugų.
Atėjot turtingi ir vargšai.
Kai kurie turi kilmingų karalysčių vardus,
kiti tik pavainikio, bet tai nesvarbu.
Viskas praeity.
Čia, Ledo sienoje, mes visi esam vieningi.
-Šįvakar bus susirinkimas. -Gali būt laimingas.
Būsi reindžeris. Ar ne to norėjai?
-Noriu surast dėdę. -Būsi Nakties sargybos brolis.
Žinau, kad jis gyvas.
Norėčiau tau padėt, bet aš - ne reindžeris.
-Jūs turit atsisakyt to, ką turėjot. -Aš būsiu ūkvedys.
-Ūkvedžiu būt garbė. -Ne visai.
-Bet gausiu maisto. -Pamirškit ir mylimuosius.
Čia pradėsit viską iš naujo.
Nakties sargybinis
gyvens dėl karalystės.
Ne dėl karaliaus ar lordo,
ar dėl šios karalystės garbės.
Ne dėl aukso, šlovės ir ne dėl moters meilės,
bet dėl karalystės ir dėl visų jos žmonių.
Visi išmokot priesaikos žodžius.
Prieš prisiekdami įdėmiai pagalvokit.
Pabėgimo bausmė - mirtis.
Galit prisiekt šįvakar leidžiantis saulei.
Ar kurie iš jūsų tiki senais dievais?
-Aš tikiu. -Nori prisiekt prie širdies medžio?
-Taip. -Į šiaurę rasi vandens mišką.
Lorde, galiu eit ir aš?
-Ar Tarlių namai tiki senais dievais? -Ne, lorde.
Mane pavadino pagal šviesą kaip ir mano tėtį bei senelį.
Kodėl atsisakei savo tėvo dievų?
Dabar mano namai - Nakties sargyba. Septynetas neatsakė į maldas.
-Gal atsakys senieji dievai. -Kaip nori.
Visi gavot nurodymų
pagal poreikius ir galią.
Holderis - statybininkas.
Pipas - ūkvedys. Todas - statybininkas.
Grenas - reindžeris, Semvelis - ūkvedys, Mataras - reindžeris.
Dareonas - ūkvedys, Balianas - reindžeris.
Rastas - reindžeris, Džonas - ūkvedys.
Ranceris - statybininkas, Echielis - statybininkas.
Gordas - ūkvedys, Nikas - reindžeris.
Eskanas - reindžeris, Vorkojus - statybininkas,
Džobis - į arklides, Minkas - į virtuvę.
Alas - statybininkas, Nelugas - reindžeris.
Tegu saugo jus dievai.
-Reindžeriai su manim. -Statybininkai.
Semveli, padėsi man parėjimo vietoj ir bibliotekoj.
Pipai, padėsi Bovenui Maršui virtuvėj.
Lukai, padėsi Vienaakiui Džojui arklidėse.
Dareonai, siųsim tave į Rytų sargybą.
Atvykęs susitik su Borku.
Nieko nesakyk apie jo nosį.
Džonai Snou, lordas Vadas nori, kad būtumėt jo ūkvedys.
Lordui vadui nešiosiu valgį ir vandenį karštai voniai?
Ir kursi židinį jo namie,
kasdien keisi patalynę
ir darysi viską, ko lordas Vadas prašys.
-Aš jums - tarnas? -Tu - Nakties sargybos vyras,
bet gal ir klydom.
-Galiu eit? -Kaip nori.
Palauk, Džonai.
-Nesupranti, ką jie daro? -Seras Aliseris keršija.
Jis to norėjo ir gavo. Ūkvedžiai yra tarnai.
Aš geresnis kovotojas ir raitelis už jus visus.
-Neteisinga. -Neteisinga?
Dainavau lordui, kai jis uždėjo ranką ant kojos norėdamas matyt mano falą.
Atstūmiau jį, o tada pagrasino nukirst rankas, kad vogiau.
Dabar aš čia, niekam nedainuoju. Aplink daug vyrų ir niekšų kaip tu.
Nebematysiu šeimos. Nebematysiu moters.
-Neaiškink, kas teisinga. -Tave sučiupo vagiantį sūrį sesei.
Kodėl turėčiau nepažįstamiems sakyt, kad lordas norėjo mano falo?
Ar gali man padainuot?
Paklausyk. Senis yra Nakties sargybos lordas Vadas.
Būsi su juo visą parą. Plausi jo drabužius,
bet ir skaitysi laiškus, eisi į susitikimus, lydėsi mūšiuose.
Viską žinosi. Jis pats tavęs prašė.
Jis nori tave ištreniruot.
Aš visad norėjau būt reindžeris.
O aš norėjau būt žynys.
-Ką? -Aš rimtai.
Liksi čia ir pasakysi tuos žodžius?
Lorde Starkai, norėčiau pakalbėt.
Jis tave skyrė karalystės saugotoju?
-Taip. -Jai nerūpi.
Duok valandą ir sušauksiu šimtus karių.
-Ką man daryt su tais kariais? -Pult.
Kol visi miegos. Reikia patraukti Džodį nuo jo mamos.
Kas turi karūną, vadovauja karalystei.
Jei lauksi, Sersėja spės pasiruošt.
-Bus vėlu, kai Robertas mirs. -O kaip Stanis?
Išgelbėsi 7 karalystes iš Sersėjos ir perduosi Staniui?
-Keistai įsivaizduoji saugojimą. -Stanis - tavo vyresnis brolis.
Dabar kalbam ne apie kraujo ryšį.
Tai nerūpėjo, kai sukilai prieš Išprotėjusį karalių.
Kas geriausia karalystėms? Kas geriausia žmonėms?
Žinom, kas yra Stanis.
Jis nespindi meile ir ištikimybe.
Jis - ne karalius. Karalius esu aš.
Stanis yra valdovas.
Jis 2 kartus vedė į karą. Sunaikino Greidžojaus kariuomenę.
Taip, jis - geras karys. Visi tą žino.
Ar vis dar tiki, kad geri kariai tampa gerais karaliais?
Nežadu sumenkint Roberto iškeliavimo praliejęs kraują jo menėse
ir traukdamas išsigandusius vaikus iš lovų.
Šįvakar plauksi į Drakono akmenį.
Įteiksi jį Staniui Barateonui,
bet ne jo ūkvedžiui,
ne kapitonui ir ne žmonai.
-Tik jam pačiam. -Gerai, lorde.
Dabar palik mus.
Mano lorde saugotojau.
Karalius neturi tikrų sūnų.
Džofris ir Tomenas yra Džeimio Lanisterio pavainikiai.
-Karaliui mirus... -Sostas atiteks jo broliui.
Taip.
-Nebent... -Nebus jokių "nebent".
Jis - teisėtas įpėdinis. Niekas to nepakeis.
Jis neperims sosto be tavo pagalbos.
Gali jam jo neduot ir padėt Džofriui.
Ar bent turi kiek garbės?
Dabar tu - karaliaus Ranka ir karalystės sargas.
Tu turi daug galios, tik stenkis ja pasinaudot.
Susitaikyk su Lanisteriais, paleisk impą, ištekink dukrą už Džofrio.
Turim laiko atsikratyt Staniu, o jei Džofris pridarys bėdų,
-mes atskleisim jo paslaptį. -Mes?
Jums tikrai reikės žmogaus, pasidalint rūpesčiais.
Mano kaina - kukli.
-Siūlai išdavystę. -Jei pralaimėsim.
Susitaikyt su Lanisteriais?
-Su tais, kurie norėjo nužudyt sūnų? -Taikomės su priešais, lorde.
Todėl tai ir vadinama taika.
Ne, aš to nedarysiu.
-Tai renkatės Stanį ir karą? -Nėra kitos išeities.
Jis - įpėdinis.
Kodėl mane čia kvietėt? Ne dėl išminties.
Prižadėjai Katlinai man padėt. Karalienė turi riterių ir karių.
Jų užtektų įveikt mano kariuomenę. Man reikia Auksinių apsiaustų.
Miesto sargyba yra stipri ir galinti apgint karalių.
Pažvelkit į save.
Žinot, ko norit ir žinot, kad reiks taip daryt,
bet tai negarbinga, tad žodžiai stringa gerklėj.
Kai karalienė skelbs karalių, o Ranka rinksis kitą,
kieno taiką saugos Auksiniai apsiaustai?
Ko jie klausys?
To, kas jiems moka.
Išklausykit mano žodžių ir stebėkit mano priesaiką.
Naktis jau čia, o mano pareiga jau prasideda.
Ji nesibaigs ir man mirus.
Neturėsiu žmonos, žemės ir vaikų.
Negausiu karūnos ir neprašysiu garbės.
Gyvensiu ir mirsiu savo poste.
Aš - kardas tamsoje.
Aš - sienų sargas.
Aš - karalystės skydas.
Skiriu savo gyvenimą Nakties sargybai.
Šią naktį ir visas kitas.
Atsiklaupėt kaip berniukai, o stokitės kaip vyrai.
Puiku.
-Ką jis ten turi? -Duok man, Vaiduokli.
Šventieji dievai.
Ką jie jam darys?
-Khalasaras galės bėgt šalia žirgų. -O kai suklups?
Kartą mačiau, kai žmogus bėgo 20 km.
Karalius Robertas nori, kad mirčiau.
Tas vyras su nuodais - ne paskutinis.
Maniau, kai brolis mirė, jis paliks mane ramybėj.
Jis niekad nepaliks tavęs ramybėj.
Jei josi į tamsiausią Ašajų, tave seks jo žudikai.
Jei plauksi į Basilisko salas, jo šnipai sužinos.
Jis niekad nesiliaus medžiot.
Tu - paskutinė Targarien.
Tavo sūnus turės Targarienų kraujo ir 40 000 raitelių.
-Jis mano sūnaus negaus. -Negausi ir tavęs, kalise.
Mano gyvenimo mėnuli. Tu sveika?
Džora Andalas sakė, kas nutiko.
Jie man sakė, ką darei.
Pasirink bet kurį žirgą. Jis tavo.
Noriu padovanot dovaną
savo sūnui eržilui, kuriam atiteks pasaulis.
Jam įteiksiu geležinį sostą,
ant kurio sėdėjo jo mama.
Įteiksiu jam 7 karalystes.
Aš, Drogas, tai padarysiu.
Lydėsiu savo khalasarą į vakarus, kur baigiasi pasaulis
ir josiu mediniais žirgais per juoduosius vandenis.
Darysiu tą, ko nėr daręs kalas.
Nužudysiu vyrus geležiniais kostiumais
ir sunaikinsiu jų akmeninius namus.
Išprievartausiu jų moteris,
o vaikus paversiu vergais.
Sugrąžinsiu jų dievus į Vais Dotraką.
Prisiekiu, Barbo sūnus Dragas.
Prisiekiu prieš Kalnų motiną ir prieš visas žvaigždes!
Prisiekiu prieš visas žvaigždes!
-Lorde Starkai. -Viskas gerai. Praleiskit jį.
Karalius Džofris ir karalienė laukia jūsų soste.
-Karalius Džofris? -Karalius Robertas mirė.
-Viskas pasieka. Apsauga jūsų. -Gerai. Ar prisijungs lordas Renlis?
Jis paliko miestą.
Jis prieš auštant išjojo pro senuosius vartus
su seru Loru Tireliu ir 50 pasekėjų.
Paskutinį kartą matytas pietuose.
Mes jus palaikom, lorde Starkai.
Jo kilnybė Barateonų namų Džofris,
pirmasis savo vardo karalius Andalas,
7 karalysčių lordas ir karalystės sergėtojas.
Konsulatas turi pasiruošt mano karūnavimui.
Noriu būt karūnuotas iki rytojaus.
Priimsiu priesaiką iš savo ištikimų patarėjų.
Sere Baristanai, niekas negali prieštaraut jūsų titului.
Karaliaus Roberto antspaudas.
Lordas Edardas Starkas vadinamas karalystės saugotoju.
Jis vadovaus kaip princas iki tinkamo amžiaus.
Galit parodyt laišką, sere Baristanai?
Karalystės sergėtojas.
Čia jūsų šarvai, lorde Starkai? Popieriaus lapas?
-Čia buvo karaliaus žodžiai. -Turim naują karalių.
Lorde Edardai, kai kalbėjom, pasiūlėt patarėją.
Noriu padėt ir jums. Atsiklaupkit, lorde.
Atsiklaupkit prieš mano sūnų
ir leisim jums gyvent pilkoj tuštumoj, kurią vadinat namais.
-Jūsų sūnus neturi teisės į sostą. -Melagis!
Jūs pats save pasmerkėt.
Sere Baristanai, suimkit išdaviką.
Seras Baristanas - geras žmogus. Neskriauskit jo.
Manai, jis yra vienas?
Nužudykit jį. Ir visus. Aš įsakau!
Vade, suimkit karalienę ir jos vaikus.
Nuveskit juos į kambarius ir saugokit.
Sargyba!
Nepraliekit kraujo.
Įsakyk savo vyrams nuleist kartus. Nereikia mirčių.
Dabar!
Sakiau, kad manim nepasitikėtum.
Vertė: Neringa Surblytė-Keršulienė