"Gregoram Kleganam jeb Kalnam jāierodas atbildēt par noziegumiem."
"Ja neieradīsieties divu nedēļu laikā, būsiet kroņa ienaidnieks."
Nabaga Neds Stārks. Drosmīgs, bet netālredzīgs.
Bija muļķīgi viņam uzbrukt.
Lanisteri nerīkojas muļķīgi.
Vai sacīsi ko gudru?
Saki vien.
Ketlīna Stārka sagūstīja manu brāli.
Kāpēc viņš vēl ir dzīvs? Neds Stārks.
Viens no mūsējiem iejaucās un ietrieca šķēpu kājā.
-Kāpēc viņš vēl ir dzīvs? -Tas nebūtu tīri.
Tu pārāk daudz domā par to, ko citi par tevi domā.
-Tas man nerūp. -Tu gribi, lai ļaudis tā domā.
Tā ir patiesība.
Vai tevi nesatrauc, ka tevi aiz muguras dēvē par Karaļkāvi?
-Protams, satrauc. -Lauvam nerūp aitu viedoklis.
Jāpriecājas, ka iedomība tevi atturēja no pārsteigšanās.
Es tev dodu pusi mūsu spēku - 30 tūkstošus vīru.
Vedīsim uz Ketlīnas Stārkas bērnības mājām
un atgādināsim, ka Lanisteri atdod parādus.
Nezināju, ka tik augstu vērtē brāļa dzīvību.
Viņš ir Lanisters. Zemākais, tomēr viens no mums.
Kamēr viņš ir gūstā, mūsu vārds zaudē ietekmi.
-Lauvam tomēr rūp viedoklis. -Tas nav viedoklis, bet fakts.
Ja cits nams var sagūstīt mūsējo, no mums vairs nav jābaidās.
Tava māte ir mirusi. Drīz arī es būšu miris.
Tāpat kā tu, tavs brālis, māsa un visi viņas bērni.
Visi būsim miruši un trūdēsim zemē.
Dzīvos vienīgi dzimtas vārds.
Nevis slava vai gods, bet dzimta. Vai saproti?
Tu esi svētīts ar spējām, kas piemīt retajam.
Tu piederi pie varenākās dzimtas, turklāt esi svētīts ar jaunību.
Ko esi iesācis ar šiem labumiem?
Esi kalpojis par miesassargu diviem karaļiem.
Trakajam un žūpam.
Nākamajos mēnešos izšķirsies dzimtas nākotne.
Varam iedibināt dinastiju, kas pastāvēs tūkstoš gadu.
Varam nogrimt nebūtībā kā Tārgārjeni.
Tev jākļūst par tādu vīru, kādam lemts būt.
Ne nākamgad, ne rīt, bet tagad.
Jums sāp.
Ir bijis arī ļaunāk, kundze.
Varbūt ir laiks doties mājup.
-Dienvidi jums nenāk par labu. -Zinu, kādēļ mira Džons Arīns.
Vai tiešām, pavēlniek Stārk?
Vai ataicinājāt mani, lai tirdītu ar mīklām?
Viņš to ir darījis jau agrāk?
Džeimijs būtu viņu nonāvējis.
-Mans brālis ir tūkstoš draugu vērts. -Jūsu brālis vai mīļākais?
Tārgārjenu dzimtā brāļi jau trīssimt gadu prec māsas asins tīrības dēļ.
Mēs ar Džeimiju esam kas vairāk. Mēs nākam no viena klēpja.
Kopā nācām pasaulē. Kopā saderam.
Mans dēls jūs redzēja ar viņu.
-Vai mīlat savus bērnus? -No visas sirds.
-Jūsējie ir no Džeimija. -Paldies dieviem!
Kad Roberts dzērumā iestreipuļo gultā, es tieku galā citādi.
-No rīta neatceras. -Jūs viņu ienīstat.
Ienīstu? Es agrāk viņu dievināju.
Visas par viņu sapņoja, bet viņš piederēja man.
Kad beidzot ieraudzīju viņu mūsu kāzu dienā -
staltu, skarbu, ar melnu bārdu, jutos pilnīgi laimīga.
Naktī viņš uzrāpās man virsū un darīja, ko nu spēdams.
Viņš čukstēja Līennas vārdu.
Jūsu māsa bija mirusi, bet viņš viņu mīlēja vairāk nekā mani.
Kad karalis pārjās, izstāstīšu patiesību.
Jums jādodas prom ar bērniem. Negribu viņu asinis uz rokām.
Dodieties, cik tālu vien varat. Ņemiet līdzi vīrus.
Lai kurp jūs dotos, Roberta dusmas jums sekos.
Kā ar manām dusmām? Vajadzēja ņemt valstību sev.
Džeimijs minēja Karaļa ostas krišanu.
Viņš sēdēja Dzelzs tronī. Likāt nokāpt.
Vajadzēja tikai iesēsties pašam. Nožēlojama kļūda.
Esmu pieļāvis daudz kļūdu, bet šī nebija viena no tām.
Bija gan. Spēlējot troņu spēli, var tikai uzvarēt vai mirt.
Vidusceļa nav.
Jā! Jā!
Nē, nē, nē, nē.
Vai to jums māca ziemeļos?
Un tev - lai no kurienes tu būtu. Vai nojaušat, cik muļķīgi izklausās?
-Vai saprotat, ko saku? -Jā, kungs.
Sāksim no jauna, labi?
Tu būsi vīrietis. Tu būsi sieviete.
Uz priekšu!
Lēnītēm.
Jūs viņus neapmuļķosiet. Viņi maksā.
Viņi zina, kas jūs esat. Viņi zina, ka jūs tikai tēlojat.
Jums jāliek aizmirst to, ko viņi zina, un tam vajag laiku.
Ir jāiejūtas lēnītēm.
Iejūtieties.
Viņš tevi iekaro, par spīti tavai pretestībai.
Tev sāk iepatikties. Viņš grib tev ticēt.
Viņam daikts patīk kopš bērnības. Kāpēc lai tev nepatiktu?
Viņš zina, ka ir labāks par citiem.
Viņš allaž to ir zinājis, bet nu viņam ir pierādījums.
Viņš ir tik prasmīgs, ka skar tevī ko tādu,
par ko neviens pat nenojauš. Tas ņem virsroku pār tavu dabu.
Piebiedrosieties, kungs?
-Es sevi taupu citai. -Ko viņa nezina, tas viņai nekaitē.
Muļķīgs teiciens. Parasti nezināmais mūs iedzen kapā.
-Viņa laikam ir ļoti skaista. -Nē, bet ar izciliem ciltsrakstiem.
-Kungs ir iemīlējies. -Jau ilgus gadus.
Lielāko daļu mūža. Draiskojies ar pēcpusi.
Arī viņa mani mīlēja. Biju viņas uzticības persona.
Viņa man varēja stāstīt it visu.
Viņa stāstīja par zirgiem, kas viņai patika,
par pili, kurā gribēja dzīvot, un vīrieti, kuru gribēja apprecēt.
Ziemeļnieku ar laktai līdzīgu zodu.
Es viņu izaicināju uz divkauju. Biju lasījis stāstus.
Stāstos mazais varonis allaž sakauj lielo ļaundari.
Galu galā viņa neļāva mani nogalināt.
"Viņš ir tikai zēns," viņa sacīja. "Lūdzu, nedari viņam pāri."
Viņš man atstāja rētu par piemiņu, un abi devās prom.
-Viņa vēl ir precējusies ar viņu? -Nē, viņš nomira pirms kāzām.
Viņa palika ar viņa brāli - vēl iespaidīgāku eksemplāru.
Viņa viņu mīl. Kāpēc lai nemīlētu?
Kurš spētu turēties viņam līdzās? Viņš taču ir ļoti...
Prasmīgs.
Zināt, ko iemācījos, zaudējot divkaujā?
Sapratu, ka šādi nekad neuzvarēšu.
Tā ir viņu spēle, viņu noteikumi. Es pret viņiem necīnīšos.
Es viņus izdrāzīšu. To es protu.
Tāds es esmu. Tikai atzīstot to, varam dabūt, ko vēlamies.
-Ko jūs vēlaties? -Visu, sirsniņ.
Visu iespējamo.
Nomazgājieties. Jūs abas šonakt strādāsiet.
Tev ir ļoti laimējies. Vai zini?
Manā pusē noziedzniekus neapžēlo.
Ja tāda kā tu uzbruktu kungu bērnam,
tevi noguldītu krastā bēguma laikā un pieķēdētu pie četriem stabiem.
Jūra nāktu arvien tuvāk.
Tu redzētu nāvi tuvojamies.
-No kurienes tu nāc? -No Dzelzs salām.
-Vai tās ir tālu? -Neesi dzirdējusi?
Tici man, tu neesi dzirdējis par manu dzimto pusi.
"Ticiet man, pavēlniek."
Tu vairs nedzīvo mežā. Civilizētā zemē jālieto tituli.
-Kādi? -"Pavēlnieks".
-Kāpēc? -Kas tas par jautājumu?
-Mans tēvs ir Dzelzs salu pavēlnieks. -Kāds tam sakars ar tevi?
Ja tavs tēvs ir pavēlnieks, kā tu vari tāds būt?
-Būšu, kad mans tēvs... -Tātad tagad neesi.
Vai tu mani nerro?
-Es nesaprotu jūs, dienvidniekus. -Neesmu dienvidnieks.
Tu esi no Mūra dienvidu puses, tātad esi dienvidnieks.
Tu esi nekauņa, vai ne?
Nezinu, pavēlniek. Nezinu, ko tas nozīmē.
Nekauņa - tas nozīmē "rupja, bezkaunīga".
Vai gribi tikt vaļā no važām?
-Teon Grejdžoj, viņa ir mūsu viešņa. -Likās, ka gūstekne.
Vai tad viens izslēdz otru?
-Nākamreiz negadīšos tuvumā. -Esmu radusi arī pie kā ļaunāka.
Pie vīriem, kas varētu to puišeli sakošļāt un ar kauliem bakstīt zobus.
-Kāpēc tu šurp atnāci? -Nemaz negribēju.
Gribēju doties uz dienvidiem - līdz pašam dienvidu galam.
Pirms Ilgās nakts iestāšanās.
Kāpēc? No kā tu baidies?
Ir būtnes, kas dienā guļ, bet naktī medī.
Pūces un ēnu kaķi? -Es nerunāju par tiem.
Būtnes, par kurām tu runā, ir zudušas jau tūkstoš gadu.
Tās nav zudušas.
Tās bija aizmigušas, bet nu vairs neguļ.
Man pietrūkst meiteņu.
Pat ne sarunu. Es nekad ar viņām nerunāju.
Trūkst iespējas viņas vērot, klausīties viņu smieklos.
Vai tev nepietrūkst meiteņu?
-Jātnieki! Mums jāpūš rags! -Kāpēc viņš ir viens?
-Vienreiz par atgriešanos, divas... -Nav jātnieka.
Tas ir mana tēvoča Bendžena zirgs.
Kur mans tēvocis?
Ned!
Runa ir par Robertu. Mēs medījām mežacūku...
Vajadzēja vairāk laika pavadīt ar tevi.
Ierādīt, kādam jābūt vīrietim.
Man nebija jākļūst par tēvu.
Ej. Tev to labāk neredzēt.
Pats esmu vainīgs. Biju pārāk daudz izdzēris.
-Nelabi ož. -Pēc nāves. Es pats jūtu.
Es tam neǵēlim atmaksāju.
Iztriecu dunci caur smadzenēm. Vari pajautāt viņam.
Bēru mielastam jābūt vērienīgākajām valstību vēsturē.
Visiem jānogaršo kuilis, kurš mani nobeidza.
Atstājiet mūs. Man jārunā ar Nedu.
-Mīļais Robert... -Visi ejiet ārā!
Sasodītais nelga!
Uz galda ir papīrs un tinte. Pieraksti, ko teikšu.
"Es, Roberts no Barateonu nama,"
"pirmais šī vārda nesējs..." Pats zini.
Saraksti titulus.
"Pavēlu Edardam"
"no Stārku nama" - ar visiem tituliem -
"pēc manas nāves ieņemt reǵenta un valsts aizstāvja lomu,"
"lai valdītu manā vietā, līdz mans dēls Džofrijs kļūst pilngadīgs."
"...līdz mans likumīgais mantinieks..."
Dod šurp.
Kad nomiršu, iedod Padomei.
Vismaz to būšu izdarījis pareizi.
Nu valdīsi tu.
Tev tas riebsies vēl vairāk nekā man, bet tu to darīsi godam.
Tas meitēns... Dinerīsa... Tev bija taisnība.
Varīss, Īkstītis, mans brālis - no viņiem jēgas nebija.
Neviens man nepretojās, izņemot tevi.
Atstāj viņu dzīvu.
-Atcel pavēli, ja nav par vēlu. -Labi.
Palīdzi manam dēlam, Ned.
Padari viņu labāku par mani.
Darīšu visu, lai godātu tavu piemiņu.
Manu piemiņu?
Karali Robertu Barateonu nokāvusi cūka.
Iedod man kaut ko pret sāpēm un ļauj man nomirt.
Dodiet viņam magoņu pienu.
Viņš bija apdullis no vīna.
Lika mums paiet malā, bet es viņu pievīlu.
Neviens viņu nespētu pasargāt no viņa paša.
Sīr Baristen, kurš karalim iedeva vīnu?
Ieročnesējs. No paša karaļa vīnamaisa.
Viņa ieroču nesējs? Lanisteru puika?
Viņš gādāja, lai Viņa Augstībai neslāptu.
Ceru, ka nabadziņš nevaino sevi.
Karalis ir pārdomājis par Dinerīsu Tārgārjenu.
Lai kāds rīkojums būtu dots,
atceliet to uz karstām pēdām.
Diemžēl ir jau par vēlu. Meitene droši vien jau ir mirusi.
Ērzelim, kurš aplec pasauli, nevajag dzelzs krēslus.
Ir pareǵots, ka ērzelis auļos līdz pasaules galam.
Pasaule beidzas pie melnās sāls jūras, kam neviens netiek pāri.
Zeme nebeidzas pie jūras. Aiz tās ir citas smiltis.
Arī smilts, kur es piedzimu.
Nevis "smilts", bet "zeme".
Zeme, jā.
Ir tūkstošiem kuǵu. Koka zirgi, kas šķērso jūru.
Vairs nerunāsim par koka zirgiem un dzelzs krēsliem.
Tas nav gluži krēsls.
Tas ir... tronis.
-Tronis? -Krēsls, kurā sēž karalis.
Vai karaliene.
Karalim nav vajadzīgs krēsls. Viņam vajag tikai zirgu.
Palīdzi man viņam ieskaidrot. -Dotrakiem ir savi apsvērumi.
Esiet pacietīga, valdniec. Mēs dosimies mājās.
Mans brālis bija nelga, tomēr likumīgs valstību mantinieks.
-Es pateicu ko smieklīgu? -Piedodiet.
Jūsu sencis sagrāba sešas valstības ne tiesību dēļ,
-bet tāpēc, ka varēja. -Jo viņam bija pūķi.
Pūķi visu atvieglina.
-Tu netici? -Vai esat redzējusi pūķi?
Es ticu savām acīm un ausīm.
Tas notika pirms 300 gadiem. Kas zina, kas notika?
Uzmeklēšu tirgoņu kapteini. Varbūt ir vēstules.
-Es iešu līdzi. -Nē, nepūlieties.
Izbaudiet pastaigu pa tirgu. Drīz piebiedrošos.
Sīr Džora Andal!
Zirneklis sūta sveicienus un apsveikumus.
Karalis jūs apžēlojis. Varēsiet doties mājās.
Sanāciet pēc salda sarkanvīna!
Salds sarkanvīns no Līsas un Volantes!
Man ir visādi vīni!
Vai vēlaties nobaudīt?
Salds sarkanvīns no Dornas.
Pagaršojiet, un manā vārdā nosauksiet bērnu.
Manam dēlam jau ir vārds, bet es nogaršošu jūsu vīnu.
Kundze, jūs esat no Vesterosas?
Jūs runājat ar Dinerīsu no Tārgārjenu nama,
jātnieku halēsi un septiņu valstību princesi.
-Princese... -Celieties. Gribu nobaudīt vīnu.
Šo? Samazgas. Tās nav princeses cienīgas.
Sauss sarkanvīns no Arboras.
Dievu nektārs. Uzdāvināšu mučeli.
-Jūs man darāt godu. -Es pats esmu pagodināts.
Dzimtenē daudzi gaida jūsu atgriešanos.
-Ceru jums reiz atlīdzināt. -Raharo, noliec mučeli.
-Kas noticis? -Man slāpst. Atver mucu.
-Vīns domāts halēsei, ne tev. -Atver!
Ielej.
-Tādam vīnam jāļauj elpot. -Dariet, ko viņš liek.
Kā pavēlēsiet.
Salds, vai ne? Vai jūtat augļu smaržu?
Nogaršojiet un sakiet, vai tas nav smalkākais vīns, ko esat dzēris!
Vispirms tu pats.
Es? Es neesmu tāda vīna cienīgs.
-Tirgonis nevar izdzert savu preci. -Jūs to dzersiet.
Halēse! Apturiet viņu!
Nāciet.
Jūs ieradāties kā noziedznieki, malumednieki,
izvarotāji, slepkavas, zagļi.
Jūs ieradāties vieni, važās,
bez draugiem un bez goda.
Ieradāties bagāti vai nabagi.
Dažiem ir lepnu dzimtu vārds.
Citiem ir bastardu vārdi vai vārda nav nemaz.
Nu tas viss paliek pagātnē.
Šeit, uz Mūra, mēs visi esam no viena nama.
-Šonakt... -Tu drīksti rādīt priecīgu seju.
Tu būsi izlūks. Vai vienmēr neesi to vēlējies?
Gribu atrast savu tēvoci.
Viņš ir dzīvs. Es to zinu.
Kaut es varētu tev palīdzēt! Es diemžēl nebūšu izlūks.
Mani gaida namziņa ordenis.
-Arī tas ir gods. -Ne visai dižs.
Toties var pieēsties.
Te jūs sākat jaunu dzīvi.
Naktssardzes vīrs
dzīvo valstības labā.
Nevis karaļa, kunga
vai kādas dzimtas goda dēļ.
Ne zelta, ne slavas, ne sievietes mīlestības dēļ,
Valstības un tās iemītnieku labā.
Esat iemācījušies zvērestu.
Apdomājiet, pirms norunājat zvērestu.
Par dezertēšanu soda ar nāvi.
Varat dot zvērestu tepat. Šovakar saulrieta laikā.
Vai kāds vēl godā senos dievus?
-Es, kungs. -Gribi zvērēt pie koka kā tēvocis?
Sirdskoks aug jūdzi no mūra. Varbūt tur ir arī senie dievi.
Kungs, vai drīkstu doties līdzi?
-Tārliji godā senos dievus? -Nē, kungs.
Man deva vārdu Septiņu gaismā - kā tēvam un tēva tēvam.
Kāpēc gribi atteikties no tēva un dzimtas dieviem?
Mana dzimta nu ir Naktssardze. Septiņi neatbild uz lūgšanām.
-Varbūt senie dievi atbildēs. -Kā vēlies.
Visi esat sadalīti ordeņos
atbilstoši mūsu vajadzībām un jūsu stiprajām pusēm.
Halders - pie būvniekiem.
Pīps - pie namziņiem. Toders - pie būvniekiem.
Grens - izlūks. Semvels - namzinis. Matārs - izlūks.
Dareons - namzinis. Belians - izlūks.
Rasts - izlūks. Džons - namzinis.
Rensers - būvnieks. Īhiels - būvnieks.
Gordo - namzinis. Niko - izlūks.
Eskans - izlūks. Vorkojs - būvnieks.
Džobijs - staļļos. Minks - virtuvē.
Allo - būvnieks. Nelugo - izlūks.
Lai dievi jūs sargā!
-Izlūki seko man! -Būvnieki!
Semvel, tu man palīdzēsi putnu mītnē un bibliotēkā.
Pīp, tu būsi padots Bovenam Māršam virtuvē.
Lūk, ej pie Vienača Džo staļļos.
Dareon, tevi mēs sūtīsim uz Austrumsardzi.
Piesakies pie Borkasa.
Neko nesaki par viņa degunu.
Džon Snieg, komandieris Mormonts grib, lai esi viņa palīgs.
Būs jāpasniedz ēdieni un jānes ūdens vannai?
Bez šaubām! Jāuztur uguns viņa istabā.
Ik dienas jāmaina palagi un segas.
Jādara viss, ko komandieris pavēl.
-Vai jūs mani uzskatāt par kalpu? -Par Naktssardzes vīru.
Varbūt esam maldījušies.
-Vai drīkstu iet? -Kā vēlies.
Džon, pagaidi.
-Nesaproti, ko viņi dara? -Man atriebjas.
Viņš panāca savu. Namziņi ir tikai kalpi.
Esmu labākais cīnītājs un jātnieks.
-Nav godīgi! -Godīgi?
Es dziedāju kādam kungam, kurš sagribēja redzēt manu daiktu.
Es viņu atgrūdu, un viņš piedraudēja man nocirst rokas.
Nu es esmu te, kur varu dziedāt tikai večukiem un jums.
Vairs neredzēšu ǵimeni. Nebūšu ar sievieti.
Man šķita, ka tevi pieķēra zogam sieru izsalkušajai māsai.
Kurš gan stāstīs par gramstīšanos gar daiktu?
Vai padziedāsi man? Gribētos dzirdēt dziesmu.
Vecais ir Naktssardzes komandieris.
Tu būsi ar viņu dienām un naktīm. Jā, mazgāsi veļu.
Arī pierakstīsi vēstules, būsi sanāksmēs, cīnīsies viņa vārdā.
Visu zināsi, visur piedalīsies. Viņš pats tevi pieprasīja.
Viņš tevi mācīs par komandieri!
Es allaž esmu gribējis būt izlūks.
Es allaž esmu gribējis būt burvis.
Kas ir? Bez jokiem!
Paliksi un sacīsi zvērestu?
Pavēlniek Stārk? Vai varam parunāt zem četrām acīm?
Viņš jūs iecēla par valstības aizstāvi?
-Jā. -Viņa to neņems vērā.
Dodiet man stundu, un sapulcināšu simts cīnītāju.
-Ko lai iesāku ar simtu? -Jāuzbrūk!
Kamēr pils guļ, jāatrauj Džofrijs no mātes un jātur pie mums.
Valstība pieder tam, kura rīcībā ir karalis.
Kamēr vilcināties, Serseja gatavojas.
-Kad Roberts nomirs, būs par vēlu. -Kā ar Stanisu?
Glābt valstību no Sersejas un nodot Stanisam?
-Dīvaini priekšstati. -Staniss ir jūsu vecākais brālis.
Runa nav par pēctecību!
Nebija nozīmes, kad sacēlāties pret Trako ķēniņu.
Kas nāks par labu valstībām? Cilvēkiem, pār kuriem valdām?
Mēs zinām, kāds ir Staniss.
Viņš neizraisa mīlestību vai uzticību.
Viņš nav karalis. Karalis esmu es.
Staniss ir komandieris.
Viņš divreiz veda vīrus karā, iznīcināja Grejdžoja floti.
Visi zina, ka viņš ir labs karavīrs.
Jūs ticat, ka labi karavīri ir arī labi karaļi?
Es neizliešu asinis Roberta pēdējās stundās.
Neraušu no gultām izbiedētus bērnus.
Jūs šonakt burāsiet uz Pūķakmeni.
Nodosiet šo Stanisam Barateonam.
Ne viņa namzinim,
ne sardzes kapteinim, ne sievai.
-Tikai pašam Stanisam. -Jā, pavēlniek.
Atstājiet mūs.
Karaļvalsts aizstāvi.
Karalim nav savu dēlu.
Džofrejs un Tommens ir Džeimija bastardi.
-Kad karalis nomirs... -Tronis tiks viņa brālim Stanisam.
Tā varētu domāt.
-Ja vien... -Nē.
Viņš ir likumīgais mantinieks.
Bez jūsu palīdzības viņš to neieņems.
Gādājiet, lai tronī kāpj Džofrijs.
Vai jums ir kaut kripata goda?
Jūs esat karaļa labā roka un karaļvalsts aizstāvis.
Jūsu rokās ir visa vara. Tā tikai jāizmanto.
Jāizlīgst ar Lanisteriem, jāatbrīvo punduris, jāizdod meita Džofrejam.
Pagūsim tikt vaļā no Stanisa. Ja Džofrijs radīs problēmas,
atklāsim viņa noslēpumu un sēdināsim tronī Renliju.
Kādam būs jāpalīdz nest šo nastu.
Es prasu pieticīgu samaksu.
-Tā būtu valsts nodevība. -Tikai tad, ja zaudēsim.
Iesakāt izlīgt ar Lanisteriem?
-Viņi centās nokaut manu zēnu. -Izlīgt var tikai ar ienaidniekiem.
Citādi tā nebūtu izlīgšana.
Nē, es to nedarīšu.
-Tātad Staniss un karš? -Nav izvēles.
Viņš ir troņmantnieks.
Kāpēc ataicinājāt mani, ja ne viedā padoma dēļ?
Solījāt Ketlīnai, ka man palīdzēsiet. Ķēniņienei ir daudz vīru.
Viņi sakautu manu sardzi. Man vajag zelta apmetņus.
Pilsētas sardzē ir 2000 vīru, kas zvērējuši sargāt karaļa mieru.
Paskat tik.
Jūs zināt, ko gribat no manis. Tas jādara.
Taču tas nav godājami, tāpēc vārdi sprūst rīklē.
Ja ķēniņiene izsludina vienu karali, bet labā roka - otru,
kura mieru sargā zelta apmetņi?
Kuram viņi seko?
Tam, kurš maksā.
Uzklausiet manus vārdus un kļūstiet par lieciniekiem.
Tuvojas nakts, un sākas mana sardze.
Tā nebeigsies līdz manai nāvei.
Es neņemšu sievu, neturēšu zemi un nekļūšu par tēvu.
Es nelikšu galvā kroņus un nemeklēšu slavu.
Es dzīvošu un miršu savā postenī.
Es esmu zobens tumsā.
Esmu sargkareivis uz mūriem.
Esmu vairogs, kas sargā valstības.
Es nododu dzīvību un godu Naktssardzei
kā šonakt, tā visas turpmākās naktis.
Jūs metāties ceļos kā zēni. Celieties kā Naktssardzes vīri.
Labi darīts.
-Kas viņam tur ir? -Nes šurp, Spok.
Dievi, apžēlojieties!
Ko ar viņu izdarīs?
-Viņam liks skriet aiz zirgiem. -Kas notiks, kad kritīs?
Reiz redzēju vīru noskrienam deviņas jūdzes.
Karalis Roberts man vēl nāvi.
Indētājs bija tikai pirmais.
Šķita, ka pēc brāļa nāves mani liks mierā.
Viņš nekad jūs neliks mierā.
Ja jāsiet uz Ašari, viņa slepkavas jums sekos.
Ja burāsiet uz Baziliska salām, spiegi viņam ziņos.
Viņš nemūžam neliksies mierā.
Jūs esat Tārgārjena. Pēdējā no Tārgārjeniem.
Jūsu dēlam būs Tārgārjenu asinis un 40 000 jātnieku.
-Viņš nedabūs manu dēlu. -Arī jūs pašu ne.
Mana mēnesnīca, vai esi cietusi?
Aldal Džora, man pastāstīja, ko tu izdarīji.
Man pateica, ko paveici.
Izvēlies jebkuru manu zirgu. Tas ir tavs.
Arī savam dēlam - ērzelim, kurš aplēks pasauli -
es viņam pasniegšu dāvanu.
Viņam es došu dzelzs krēslu,
kurā sēdējis viņa mātes tēvs.
Došu viņam septiņas valstības.
Es, Drogo, to izdarīšu.
Vedīšu savu halasāru uz rietumiem, kur beidzas pasaule,
un koka zirgos jāšu pāri melnajam sālsūdenim,
ko vēl nav darījis neviens hals.
Nogalēšu vīrus dzelzs drānās.
Nojaukšu viņu akmens namus.
Piesmiešu viņu sievietes.
Paverdzināšu viņu bērnus.
Viņu salauztos dievus vedīšu uz Vīsu Dotraku.
Es, Drago, Barbo dēls, to apzvēru.
Es to apzvēru Kalnu mātes priekšā, zvaigznēm noraugoties.
Lai zvaigznes ir manas liecinieces!
-Pavēlniek Stārk! -Viss kārtībā. Laidiet viņu.
Karalis Džofrijs un ķēniņiene jūs sauc.
-Karalis Džofrijs? -Karaļa Roberta vairs nav.
-Pilsētas sardze ir jūsu rīcībā. -Labi. Renlijs mums piebiedrosies?
Viņš diemžēl ir pametis pilsētu.
Stundu pirms ausmas viņš izjāja pa vārtiem
ar sīru Lorasu Tīrelu un piecdesmit vīriem.
Pēdējoreiz redzēts auļojam uz dienvidiem.
Mēs esam ar jums, pavēlniek Stārk.
Viņa Augstība - Džofrijs no Barateonu un Lanisteru dzimtām,
pirmais šī vārda valkātājs, andalu pavēlnieks,
septiņu valstību ķēniņš un valstības aizstāvis.
Pavēlu Padomei gatavoties manai kronēšanai.
Tas jāpaveic divās nedēļās.
Šodien uzklausīšu uzticības zvērestus.
Sīr Baristen, te neviens neapšauba jūsu godu.
Karaļa Roberta zīmogs. Nesalauzts.
Edards Stārks tiek iecelts par valstību aizstāvi,
lai valdītu reǵenta lomā, līdz mantinieks būs pilngadīgs.
Vai varu apskatīt vēstuli?
Valstības aizstāvis.
Vai tas ir jūsu vairogs? Papīra gabals.
-Tā bija karaļa griba. -Ir jauns karalis.
Jūs man iepriekš devāt padomu.
Atbildēšu ar to pašu. Metieties ceļos.
Metieties ceļos un zvēriet uzticību manam dēlam,
un ļausim jums dzīvot pelēkajā tuksnesī, ko saucat par mājām.
-Jūsu dēls nav troņmantnieks. -Melis!
Jūsu mute jūs iegāž.
Saņemiet ciet nodevēju!
Nedariet pāri sīram Baristenam!
Domājat, ka viņš ir viens?
Nonāvējiet viņu! Viņus visus! Es pavēlu.
Komandieri, aizturiet karalieni un viņas bērnus.
Turiet viņus karaliskajās telpās sargu uzraudzībā.
Sardze!
Es negribu izliet asinis.
Sakiet, lai jūsu vīri nolaiž zobenus.
Aiziet!
Es brīdināju, lai man neuzticaties.
Tulkojusi Diāna Alksne