Kairę aukštyn. Kairę žemyn.
Dėšinę žemyn. Šonu dešinėn.
Jei ką sulaužysit, Septa nukirs man galvą. Ką jūs...
Tavo sesuo žinojo, kad šiandien išvykstam. Kaip ji pamiršo?
Ji nepamiršo. Ji su šokių mokytoju. Mokosi kiekvieną rytą.
Nuolat grįžta apsibraižiusi, nusėta mėlynėmis. Ji tokia nerangi.
Grįžk į savo kambarį.
Užsklęsk duris ir neįleisk nepažįstamųjų.
-Kas vyksta? -Daryk, kaip liepiau. Bėk.
Kairėn. Dešinėn. Tu negyva.
Sakei dešinėn, bet smūgiavai kairėn.
-Ir dabar tu negyva mergaitė. -Todėl, kad melavai.
Mano liežuvis melavo, o akys sakė tiesą.
-Tik nepastebėjai. -Stebėjau tave...
Negyva mergyte, stebėti - nereiškia matyti.
Matymas, tiesos matymas - tai fektavimosi pagrindas.
Arija Stark. Eime. Jus kviečia tėvas.
Įdomu, kodėl lordas Edardas atsiuntė Lanisterio vyrus užuot siuntęs savus?
Būk savo vietoj, šokių mokytojau. Tai ne tavo reikalas.
Tėvas nebūtų Jūsų siuntęs.
Neprivalau eit su Jumis, jei to nenoriu.
-Čiupkit ją. -Kas jūs, kad drįstat grasint vaikui?
-Traukis, mažyli. -Esu Sirijus Forelis.
Svetimšalis kalės vaikas.
Ir jūs kreipsitės į mane su derama pagarba.
Nužudykit jį ir atveskit mergiotę.
Arija, vaikeli. Šiandien šokių pamoka baigta.
Bėk pas tėtį.
Prakeikti avigalviai.
-Arija, bėk iš čia. -Eime su manimi. Bėgam.
Geriausias Bravoso karys niekad nebėga.
-Ką mes sakom Mirties Dievui? -Ne šiandien.
Eik.
Ne šiandien. Ne šiandien.
Nesiartink. Pasiskųsiu tėvui. Pasiskųsiu karalienei.
Kas, manai, čia mane atsiuntė?
Adata.
-Štai ji. -Ko nori?
-Tavęs, vilkiūkšte. Eikš. -Atstok, mano tėvas lordas.
-Jis tave apdovanos. -Mane apdovanos karalienė.
Pasitrauk!
Lorde Starkai. Turbūt ištroškote.
Vari.
Prisiekiu, jis neužnuodytas.
Kodėl gi niekas nepasitiki kastratu?
Ne tiek daug, milorde. Tavo vietoj truputį pasilikčiau.
Paslėpk. Šiuose rūsiuose vyrai neretai miršta iš troškulio.
-Kaip mano mergaitės? -Jaunėlei, regis, pavyko pasprukt,
net mano paukšteliai jos neranda.
-O Sansa? -Vis dar susižadėjusi su Džiofriu.
Sersėja jos nepaleis. Apgailestauju, kiti namiškiai negyvi.
Nepakenčiu kraujo.
Stebėjai, kaip skerdžia mano žmones ir nieko nedarei.
Ir dar kartą nedaryčiau, milorde.
Buvau beginklis, užkerėtas ir apsuptas Lanesterio ginklų.
Ar manyje matai karžygį?
Kokia beprotybė buvo tave apėmusi, jog išsidavei apie Džiofrio kilmę?
Tai vadinama gailestingumu.
-Tam, kad ji išgelbėtų savo vaikus. -Vaikus.
Visada nukenčia niekuo dėti žmonės.
Ne vynas ir ne šernas pražudė Robertą.
Vynas sulėtino jo judesius, o šernas paleido jo žarnas.
Tavo gailestingumas pražudė karalių.
Lorde Edardai, supranti, kas tavęs laukia.
Karalienė nenužudys manęs. Ket laiko nelaisvėje jos brolį.
Klysti, broli. Deja, netektis jai. .
Tavo žmona leido velniūkščiui pasprupkti.
Jeigu tai tiesa...
...perrėžk man gerklę ir viskas bus baigta.
Ne šiandien, milorde.
Atsakyk man, Vari.
Kam tu iš tiesų tarnauji?
Karalystei, milorde. Kažkas gi turi tai daryti.
Tai, be abejonės, Otoras.
Kitas - Džafersas Flouversas. Vilkas nuplėšė dalį rankos.
Yra kokių žinių apie Benženą ir likusiuosius?
Tik šie du, milorde. Mirę jau kurį laiką, sakyčiau.
Kvapas.
-Koks kvapas? -Jie nedvokia.
Jei jie senai negyvi, kodėl nepradėjo pūt?
-Turėtume juos sudeginti. -Snou teisus. Laukiniai taip daro.
Pirma, tegul Išminčius Emonas juos apžiūri.
Galbūt tu bailys, Tarli, bet nesi kvailas.
-Gabenkit juos į vidų. -Na, girdėjai.
Lorde Vade.
Išminčius Emonas laukia menėj. Varnas iš Karaliaus Uosto.
Nagi. Tempkit juos iš čia.
Snou, įpilk man ragą alaus. Ir sau įsipilk.
Karalius negyvas.
-Yra kokių žinių nuo mano tėvo? -Sėskis.
Lordas Starkas kaltinamas išdavyste.
Neva jis susimokė su Roberto broliais ir bandė atimti sostą iš Džiofrio.
Manau, nesiruoši jokiai kvailystei.
Dabar tavo pareiga tarnauti čia.
Mano seserys irgi Karaliaus Uoste.
Esu įsitikinęs, jog su jomis elgsis deramai.
Mieloji, pasirodo, kad tavo tėvas bjaurus išdavikas.
Karaliaus Roberto kūnas dar nespėjo atšalti,
kai lordas kurė sąmokslą, kaip atimt Džiofriui priklausantį sostą.
Jis taip nepasielgtų. Jis žino, kaip aš myliu Džiofrį.
Didenybe, tai klaida. Pakvieskit jį, jis atsakys. Karalius - jo draugas.
Sansa, žinom, kad esi niekuo dėta.
Bet esi išdaviko dukra. Kaip galiu leist tau tekėt už sūnaus?
Iš išdaviko sėklos gimusi mergaitė nėra tinkama mūsų karaliui.
Dabar ji miela mergaitė, Didenybe,
bet, kas žino, kokius kėslus ji regs po 10 metų.
Ne. Aš būsiu jam gera žmona. Pamatysite.
Seksiu Jūsų pėdomis. Prižadu. Nesiimsiu jokių kėslų.
Mergaitė nekalta, Didenybe. Turit jai suteikti šansą tai įrodyt.
Balandėle, parašyk ledi Keitlinai,
-ir vyresnėliui. Kuo jis vardu? -Robas.
Žinios apie tėvą jį greit pasieks. Būtų geriau, jei tu pati praneštum.
Jei nori padėti savo tėvui, įtikink brolį išsaugoti taiką.
Paprašyk atvykt ir prisiekt ištikimybę Džiofriui.
Jeigu galėčiau pasimatyti su tėvu ir pakalbėti su juo apie...
Nuvylei mane, vaike.
Juk paaiškinome, kad jis išdavikas. Kam tau su juo kalbėtis?
Tik norėjau sužinoti...
Kas jo laukia?
-Na, tai priklausys. -Nuo ko? -Nuo tavo brolio.
Ir nuo tavęs.
Išdavystė?
-Tai parašė Sansa? -Sesuo rašė, karalienė diktavo.
Tave kviečia į Karaliaus Uostą prisiekti ištikimybę naujam karaliui.
Džiofris įkišo tėvą į belangę ir dabar bučiuosiu jam sėdynę?
-Tai įsakymas. Jei nepaklusi... -Paklusiu.
Didenybė užsimanė manęs Karaliaus Uoste. Vyksiu ten.
Bet ne vienas.
Sušauk vasalus.
-Visus, milorde? -Juk jie prisiekė ginti tėvą?
-Taip. -Pamatysim, ko vertos jų priesaikos.
Taip.
Bijai?
-Tikriausiai. -Tai gerai.
-Ir kas čia gero? -Tai reiškia, kad nesi kvailas.
-Gavai jį auštant? -Jis tai siuntė man, o ne tau.
-Parodžiau jį tik iš mandagumo. -Iš mandagumo!
Mano vyrą įkišo į kalėjimą. Sūnus nori paskelbt karą.
Karą? Tavo sūnus prieš Lanisterius?
Vyk pas jį ir paaiškink, kad čia reikalinga kantrybė.
Nedas belangėj, o tu postringauji apie kantrybę?
Jis gi tavo svainis. Nejaugi tau šeima nieko nereiškia?
Šeima man atstoja viską.
-Nerizikuosiu sūnaus gyvybe dėl to. -Aš alkanas.
Ša mielasis, gi ką tik pavalgei.
Nesiruoši mūsų palaikyt? Teisingai?
-Bet aš alkanas! -Tuoj, branguti, tuoj.
Tu visad čia laukiama, sese.
-Bet, jei prašai Slėnio vyrų... -Būtent to ir prašau.
Bėk, branguti. Laikas maudytis. Po to tave pamaitinsiu.
-Jei baiminiesi dėl sūnaus saugumo... -Žinoma, kad baiminuosi.
Tu išprotėjusi? Juk jie nužudė mano vyrą.
Tavo sūnų išmetė pro langą.
-Tie žmonės padarys bet ką. -Todėl mes privalom juos sustabdyt.
Slėnio riteriai liks čia, kur jiems ir priklauso būti.
Jie gins savo lordą.
Užsičiaupsi?
Mes senųjų genčių valdose.
Jeigu man lemta mirti, tai geriau tai padarysiu su daina.
Reikėtų iš tavęs atimti maistą ir palikti tave čia.
-Ką tada darytum? -Tikriausiai badaučiau.
Manai, negalėčiau?
Ko tu nori, Bronai? Aukso? Moterų? Abiejų kartu?
Laikykis manęs ir gausi viską. Kol aš gyvas ir nė sekundės ilgiau.
Turbūt ir pats supratai. Todėl drąsiai puolei gint mano garbę.
Yra tiesos.
Bet negalvok, kad kaskart pulsiu ant kelių ir vadinsiu tave milordu.
Nesu tavo pakalikas ar draugas.
Nors ir norėčiau bičiuliuotis, man labiau rūpi tavo žudiko įgūdžiai.
Jei kada susigundysi mane parduoti, atmink,
aš pasiūlysiu daugiausiai. Myliu gyvenimą.
Tirionai.
Ateikit. Pasišildykit prie ugnies.
Pasivaišinkit ožkiena.
Kai sutiksit savo Dievus, pasakykit, kad jus siuntė Šaga, Doflo sūnus,
iš Akmeninių Varnų genties.
Aš Tirionas, Taivino Lanisterio sūnus.
Kaip norėtum mirti, Taivino sūnau?
Aštuoniasdešimties, gulėdamas savo lovoje,
priplempęs vyno ir įkišęs kotą į mergiotės burną.
Paimkit pusžmogį. Galės šokti vaikams. Kitą nudėkit.
Ne. Mano giminė turtinga ir galinga.
Jei padėsit pereit kalnus, mano tėvas jus apipils auksu.
-Kas mums iš pusžmogio pažadų. -Pusžmogis, bet stoviu priešais jus.
O ką daro akmeniniai varnai? Slepiasi, kai Slėnio riteriai joja?
Čia geriausi ginklai, kuriuos pavyko nugvelbt?
Su tokiais gal avį nudobtumėt, jeigu ji nesipriešintų.
Lanisterio kalvis šika geresniu plienu.
Bandai papirkti mus blizgučiais?
Tas blizgutis vertas daugiau, nei visas tavo genties turtas.
Bet, jei mums padėsi, Dolfo sūnau, nedovanosiu tau blizgučių.
-Aš įteiksiu tau tai. -Kas yra tas tai?
Eirio Slėnis.
Slėnio lordai seniai engia Kalnų gentis.
Ir jie nori mane nudėti.
Manau, atėjo laikas Slėnį atiduot naujiems lordams.
Na, ir vaizdelis. Ne tik benkartas, bet dar ir išdaviko benkartas.
Džonai, gana. Mesk peilį.
Obuolys nuo obels netoli rieda. Už tai laukia kartuvės, benkarte.
Juk sakiau nekrėsti kvailysčių.
Draudžiu išeit iš kambario. Eik.
Vaiduokli, kas tau?
Ar ten kas nors yra?
Vade.
Pasilik.
Ei.
Kas ten?
Lorde Vade?
-Snou? -Vade.
Bėgam.
Kuo jie nusikalto?
Iš avių augintojų išeis geri vergai.
Drogas padovanos juos pirkliams, o pirkliai atsilygins auksu.
Šilku ir plienu.
Maniau, dotrakiams pinigai nesvarbūs.
Princese, auksas reikalingas laivams.
O laivų reikia, jei norime plaukt į Vesterosą.
Džiora, sustabdyk juos. Girdėjai mane.
Šie vyrai lieja kraują dėl Kalo ir jie pasiima atlygį.
Ji - avių augintojų dukra, Chalize.
Dotrakiai pagerbia ją. Jei trikdo raudos, atnešiu liežuvį.
Princese, tavo širdis kilni, bet tokie papročiai.
Nesu aš kilniaširdė, Sere.
Daryk arba turėsi pasiaiškint Drogui.
Eikš.
-Kam jos tau? -Atvesk ją man. Tas moteris irgi.
-Princese, negali reikalauti jų visų. -Galiu.
Ir reikalausiu.
Chalizė man atiduos grobį arba pasiimsiu jėga.
Pirma, aš išklausysiu ją, o tu tylėk.
Mano gyvenimo mėnuli, Magas sakė, kad paėmei jo grobį.
Avių augintojų dukrą, ant kurios jis turėjo teisę užlipti.
Papasakok, kaip viskas buvo.
Magas sako tiesą, mano saule ir žvaigždės.
Pareikalavau daug dukterų tam, kad jos nebūtų vaisinamos.
Kare taip priimta.
Dabar jos vergės, todėl jos pildys mūsų užgaidas.
Noriu jas apsaugoti.
Jei dotrakiai nori daugintis, lai ima jas į žmonas.
Ar arkliai poruojasi su avimis?
Drakonas ryja ir arklius, ir avis.
Esi svetimšalė. Tu man neįsakinėsi.
Aš Chalizė ir aš tau įsakau.
Matai, kokia nuožmi ji tampa? Tai mano sūnus, esantis įsčiose,
eržilas, užvaldysiantis pasaulį, įkvėpia jai savo ugnies.
Daugiau nieko nenoriu girdėt. Magai, kišk savo kotą kur nors kitur.
Kalas, kuriam gali įsakinėti svetimšalės kekšės, nėra Kalas.
Palauk, nelįsk.
Aš tavęs nesudeginsiu.
Nesuteiksiu tau tokios garbės.
Tavo akis išgrauš vabalai, plaučiuose šliaužios kirmelės.
Lietus plaus tavo pūvantį kūną,
kol iš tavęs liks tik vieni kaulai.
Pirma, turi mane nudėt.
Tu jau negyvas.
-Mano saulė ir žvaigždės sužeistas. -Tik įbrėžimas, mano gyvenimo mėnuli.
-Kur gydytojai? -Tai tik musės įkandimas.
Galiu pagydyti didį dotrakį.
Kalui nereikalinga vergių, kurios miega su avimis, pagalba.
-Ji mano. Tegul kalba. -Ačiū, sidabrine ledi.
-Kas tu? -Mira Maz Dur. Buvau Dievo žmona.
-Ragana. -Prieš mane buvo mano mama.
Ji mokė mane gydyt. Gentainiai tiki, kad mes kilę iš vienos bandos.
Didysis Piemuo atsiuntė mane į žemę gydyti jo...
Ragana per daug kalba. Jos žodžiai nuodija ausis.
Jo žaizdą reikia nuplauti ir susiųti, kol ji nesupūliavo.
Leisk jai išvalyt žaizdą. Man skaudu žiūrėti, kaip kraujuoji.
Tris dešimtmečius atiminėju gyvastį.
Aš esu tas, kurį norėtum matyt pirmose gretose.
Karius ves Galbertas Gloveris.
Greičiau sugrius prakeikta Siena nei Amberis seks paskui Gloverį.
Karius vesiu aš, o jei ne, su savo vyrais keliausiu namo.
Elkitės, kaip išmanot, lorde Amberi.
O, kai susitvarkysiu su Lanisteriais, paržygiuosiu Šiaurėn.
Iškrapštysiu jus iš pilies ir pakarsiu už priesaikos laužymą.
Vadini mane priesaikos laužytoju?
Neketinu ramiai sėdėti ir klausytis pienburnio įžeidinėjimų.
Tėvas mokė, kad vasalas pakelęs kardą prieš priesaiką keliauja myriop.
Abejoju, kad didysis Džonas norėjo papjaut man priklausančią mėsą.
Tavo mėsa...
...pasiutusiai kieta.
-Kas yra? Kas nutiko? -Viskas gerai.
-Kur išsiruošei? -Į Pietus, pasiimti tėvo.
-Bet dabar vidurnaktis. -Visur šnipai. Noriu išvykt tyliai.
-Bet jie turi daugiau karių. -Taip, tiesa.
Galiu keliaut su tavim? Galiu joti. Matei mane jojantį.
-Aš netrukdysiu. Aš... -Vinterfelyje turi būti Starkas.
Kol grįšiu, tai bus tavo pareiga.
Nė žingsnio už pilies sienų, kol nebus mūsų, supratai?
Klausyk meistro Liuvino. Prižiūrėk mažąjį brolį.
Kai galėsiu, siųsiu laiškus, bet, jei nesulauksi jokių žinių, nebijok.
Iki pasimatymo.
Ar seniai ten slepiesi?
Robas tavęs ieškos. Jis nori atsisveikinti.
-Visi iškeliavo. -Išvaduos tėvą ir grįš greit su mama.
Jie negrįš.
Prašau sergėt Robą ir visus kitus Vinterfelio vyrus.
Turbūt ir Teoną.
Berniuk, girdi juos?
-Senieji Dievai tau atsako. -Ką čia darai?
Jie ir mano Dievai.
Už Sienos nėra kitų Dievų.
-Net vergams leidžiama melstis -Tu ne vergė.
Na, tavo draugas man prie gerklės prikišo peilį.
Mažasis lorde, aš nesiskundžiu. Tik sakau, kaip yra.
Kodėl sakai, kad galim girdėt Dievus?
Tu jiems meldiesi, jie tau atsako.
Įsiklausyk.
-Tai tik vėjas. -O kas jį sukelia, jei ne Dievai?
Jie tave mato, berniuk. Jie tave girdi.
Tuose kraštuose tavo brolis pagalbos nesulauks.
Senieji Dievai pietuose bejėgiai.
Visas šventąsias girias ten jau senai iškirto.
Kaip jie gali matyt, jei neturi akių?
O, štai ir dičkis.
Arba jo gyslose - milžino kraujas, arba aš karalienė.
-Hodorai, grįžk ir apsirenk. -Hodoras.
Ar tikrai už Sienos yra milžinų?
Ir milžinų, ir dar baisesnių padarų.
Bandžiau įspėt tavo brolį, kad jis žygiuoja ne į tą pusę.
Jam reikėjo karius vest į Šiaurę. Į Šiaurę, o ne į Pietus.
Kyla žvarbus vėjas.
Juos palietė Baltieji Klajūnai.
Todėl jie ir atgimė.
Todėl jų akys pasidarė žydros.
Juos sustabdyti galima tik ugnimi.
-Iš kur viską žinai? -Perskaičiau knygoje.
Labai senoj knygoj. Išminčiaus Emono bibliotekoj.
-Ką dar rašo? -Jie tūkstanmečius miega po ledu.
Kai Baltieji Klajūnai pabus...
Kas nutiks, kai jie pabus?
Tikiuosi, Siena pakankamai aukšta.
-Sniegas vidurvasarį, miledi. -Robas atsinešė dalelę šiaurės.
Upių lordai traukiasi, o Džeimis Lanisteris jų priešakyje.
Lordas Taivinas atveda antrą Lanisterių kariuomenę iš Pietų.
-Ji didesnė už karalžudžio. -Koks skirtumas, viena armija ar dvi?
Šiaurės karaliai atremdavo ir 10 kartų didesnes pajėgas.
Motin.
Gerai atrodai.
Ledi Keitlina. Malonu Jus matyti neramiu metu.
Nesitikėjom Jūsų čia išvysti, miledi.
Nesitikėjau pati čia būti. Norėčiau pakalbėt su Robu akis į akį.
Milordai, manau, neprieštarausit.
Girdėjot ją. Judinkit sėdynes. Nagi, laukan.
Greidžojau, tu irgi, gal apkurtai?
Nebijokit, pirma, iškaršim kailį Taivinui Lanisteriui,
tada žygiuosim į Raudonąją pilį ir išlaisvinsim Nedą.
Rodžeri, senas kriene. Dar neužvertei kanopų?
Pamenu, kai atėjai į šį pasaulį. Spiegiantis ir raudonas.
O dabar vedi karius į mūšį.
-Daugiau nebuvo kam. -Sakai nebuvo? O kaip šie vyrai?
-Jie ne Starkai. -Jie yra mūšiuose užgrūdinti kariai.
-Jei siunti mane į Vinterfelį... -Jei tik galėčiau.
Gavau laišką.
-Nuo Sansos. -Norėjai pasakyt, kad nuo karalienės.
-Laiške Arija nepaminėta. -Ne.
-Kiek vyrų pavyko surinkt? - Aštuoniolika tūkstančių.
-Jei Uoste priklaupsiu Džiofriui... -Tavęs niekad iš ten nebeišleis.
Mums belieka tikėtis, kad juos įveiksi mūšio lauke.
-Jei nepavyks? -Kas vyko po pamišėlio mirties?
-Nužudė jo miegančius vaikus. -Taivinui paliepus. Jis nepasikeitė.
Jei pralaimėsi, tavo tėvas mirs.
Tavo seserys irgi mirs. Visi mes mirsim.
-Vadinasi, žinome, ką reikia daryt. -Panašu, kad taip.
Nuo čia geriau eisim tik aš ir Bronas.
Geriau Tirionui, Taivino sūnui, bet ne man.
Jei pusžmogis mus išduos, Šaga, Dolfo sūnus,
-nupjaus jo pasididžiavimą... -Taip, taip pat sušers jį ožkoms.
Ką gi, atėjo laikas susitikt su tėvu.
-Tirionai. -Dėde. Tėve.
-Gandai apie tavo mirtį buvo perdėti. -Atleisk, kad nuvyliau.
Kas tavo bendražygiai?
Šaga, Dolfo sūnus, iš akmeninių varnų genties.
Timetas, Timeto sūnus, ugninių žmonių vadas.
O ši mergelė Čela, Čeiko dukra, juodaausių vadė.
O čia Bronas, sūnus...
Jūs jo nepažįstat.
Leiskite pristatyti tėvą, Taiviną, Tito sūnų iš Lanisterių giminės,
Kasterli pilies lordą ir Vakarų sergėtoją.
Esu pamalonintas, kad dėl manęs pradėjai karą.
Nepalikai kitos išeities. Ant kortos buvo mūsų giminės garbė.
Tavo brolis nebūtų leidęs jo taip lengvai suimt.
Mes šiek tiek skirtingi. Džimis narsesnis, aš gražesnis.
Jis mėgaujasi šlove, nes sutriuškino Upės lordus prie Auksinio Danties,
dabar laiko apgulęs Tarpupį, Keitlinos Stark gimtinę.
-O Starkai, lordas Edardas? -Jis įkaitas, kuris negali vadovaut.
Kaip sesutei pavyko įtikint karalių įkalint jo geriausią draugą Nedą?
Robertas Barateonas mirė. Džiofriui atiteko Karaliaus Uostas.
Turi omeny, mano seseriai.
Starko sūnus sušaukė vasalus.
-Su didele kariuomene juda į Pietus. -Pienburnis.
Po pirmo mūšio skuos į Vinterfelį, pabrukęs uodegą.
Tas berniukas ne iš kelmo spirtas. Tau jis patiktų.
Kad jau kalbam apie karą, aš šį tą pažadėjau savo draugams.
O Lanisteriai nelieka skolingi.
Mums reikės 3000 šalmų ir skydų,
taip pat kardų, iečių, kaklo apsaugų, vėzdų.
Milorde, Jums leidus. Šiauriečiai kirto Sąsmauką.
Vilkas pats lenda liūtui į nasrus. Tegul.
Kevanai, liepk bugnininkams pranešt apie susirinkimą.
-Pranešk Džeimui, kad pulsiu Robą. -Klausau, milorde.
Kalbama, kad Kalnų gentainiai - puikūs kariai.
Kaukitės drauge su mano priešais ir gausite daugiau nei žadėta.
Tik jei pusžmogis kausis kartu.
Kol negausim žadėto plieno, liūtuko gyvybė bus mūsų rankose.
Taivinas juda Šiaurėn. Užpultume juos kalvose ir taip įspęstume į kampą.
Reikia jį apeit ir išvaduot Tarpupį iš Džeimio Lanisterio gniaužtų.
-Ir Upių lordai prisidės prie mūsų. -Mums reikėtų persikelti per upę.
-O tiltas yra tik prie Dvynių bokšto. -Tiltas yra vasalo Frėjaus rankose.
Mano tėvas Frėjų vadindavo slunkiumi.
Mūšyje prie Trišakio jis nepasirodė, kol viskas nesibaigė.
Ne visi vyrai rimtai žiūri į duotą priesaiką.
-Robas teisus. Mums reikia to tilto. -Tai ką darysim?
Kausimės su Džeimiu ar su lordu Taivinu?
Atsiprašysiu, milordai. Sučiupom Lanisterio šnipą.
Nesijaudink, vyruti. Gyvas jis iš čia neišeis.
-Kur jį radot? -Krūmuose. Regis, jis skaičiavo.
Ir kiek priskaičiavai?
Dvidešimt tūkstančių, gal daugiau.
Tau nebūtina pačiam teptis rankų.
-Tavo tėvas suprastų, jei aš... -Jis supranta, kada galima malonė.
Jis supranta, kas yra garbė.
Narsa irgi.
Paleiskit jį.
Robai.
Pranešk lordui Taivinui, kad artinasi žiema.
20 000 šiauriečių žygiuoja į Pietus pažiūrėt, ar jis tikrai šika auksu.
Gerai, milorde. Ačiū, milorde.
Berniuk, visai pablūdai? Tu jį paleidai.
Dar kartą pavadink mane berniuku.
Drąsiau.
Jo Didenybės įsakymu, ištikimam tarnui,
-Janui Slintui, Sargybos vadui... -Sere Aronai.
...suteikiamas Lordo titulas...
-Lorde Gilsai. -... ir dovanojama Harenholo pilis,
ši garbė ir turtai bus perleisti jo vaikams ir vaikaičiams po to,
kai jis išeis anapilin.
Išdaviko Edardo Starko vietą, Didenybės pageidavimu, užims,
Taivinas Lanisteris, Kasterli plies lordas, Vakarų sergėtojas,
skiriamas karaliaus patarėju.
Galiausiai, Taryba nusprendė,
kad šiais išdavystės ir neramumų laikais,
karaliaus Džiofrio gyvybė ir saugumas,
yra ypatingos svarbos.
Sere Baristanai Selmi.
-Jūsų Didenybe, klausau. -Stokitės, sere Baristanai.
Galite nusiimti šalmą.
Ilgai ir ištikimai tarnavote karalystei.
Ir visi Septynių Karalysčių žmonės Jums dėkingi.
Bet atėjo laikas nusiimti šarvus ir padėti kardą.
Laikas išeit užtarnauto poilsio, išdidžiai prisimint tarnybos metus.
Jūsų Didenybe, karaliaus Sargyba yra prisiekusi tarnaut iki mirties.
-Tik mirtis atleidžia nuo pareigos. -Jūsų ar karaliaus mirties, sere?
Leidai mano tėvui mirti. Esi per senas dar kažką ginti.
-Jūsų Didenybe... -Taryba nusprendė,
kad karaliaus Sargyboje Jus pakeis Džeimis Lanisteris.
Jis paniekino priesaiką, susitepė karaliaus krauju.
-Atsargiau, sere. -Mes labai dėkingi už ilgą tarnystę.
Jūs gausite padorią pilį prie jūros ir tarnus, kurie pildys Jūsų norus.
Pilį, kurioje numirsiu, ir žmones, kurie mane palaidos.
Esu riteris. Kaip riteris ir mirsiu.
Kaip matome, pusplikis riteris.
Aš dar pajėgčiau visus penkis suraikyti kaip pyragą.
Turėkis, berneli. Galėsi išlydyt ir pasipuošt sostą.
Jei šioje menėje yra žmogus, norintis kreiptis į karalių,
lai prabyla dabar arba nutyla amžiam.
Jūsų Didenybe.
Prieik arčiau, miledi.
Ledi Sansa iš Starkų giminės.
Sansa, nori kažką pasakyt karaliui ir Tarybai?
Noriu.
Meldžiu pasigailėti Lordo Edardo, kuris buvo karaliaus patarėjas.
Išdavystė yra kenksminga piktžolė.
-Ją reikia išraut su šaknimis... -Leisk jai kalbėti.
-Noriu išgirsti, ką ji pasakys. -Ačiū, Jūsų Didenybe.
-Ar neigi savo tėvo nusikaltimus? -Ne, milordai.
Žinau, kad jis turi būti nubaustas. Bet prašau malonės jam.
Žinau, kad tėvas atgailauja dėl savo poelgių.
Jis buvo karaliaus Roberto draugas ir jį mylėjo. Visi tai žinot.
Jis niekad nenorėjo būti patarėju, bet karalius jį įkalbėjo.
Tikriausiai jį apgavo. Lordas Renlis arba lordas Stanis.
Jis pasakė, kad aš ne karalius. Kodėl jis tai pasakė?
Jis buvo sunkiai sužeistas. Paiselis girdė jam aguonų pieną,
jis buvo nesavas, antraip nebūtų taip kalbėjęs.
Vaikiškas patiklumas, tiesiog nekaltumo įsikūnijimas,
ir sakoma, kad vaiko lūpomis kalba išmintis.
Išdavystė yra išdavystė.
Dar kas nors?
Jeigu dar jaučiate man nors truputį palankumo,
meldžiu malonės, Jūsų Didenybe.
Tavo gražūs žodžiai mane sujaudino,
bet tavo tėvas turi atgailauti.
Jis turi atgailaut ir pripažint mane karaliumi.
Kitaip nesulauks pasigailėjimo.
Jis atgailaus.
Vertė: Kristina Jokšaitė