Pa kreisi augšup. Lejup.
Pa labi lejup.
Ja kaut ko salauzīsiet, septa noraus galvu.
Tava māsa zināja, ka jādodas prom. Kā varēja aizmirst?
Viņa neaizmirsa. Viņa ik rītu ir ar deju skolotāju.
Mūždien pārnāk vienos zilumos. Viņa ir neveikla.
Ej uz savu istabu.
Aizbultē durvis un nevienam never vaļā.
-Kas notiek? -Dari, ko lieku. Skrien!
Pa kreisi. Pa labi. Nu tu esi mirusi.
Jūs teicāt - pa labi, bet sitāt pa kreisi.
-Nu tu esi pagalam. -Jūs melojāt.
Mēle meloja, bet acis kliedza patiesību.
-Tu neskatījies. -Skatījos gan.
Skatīšanās nav tas pats, kas redzēšana, beigtais skuķi.
Zobenu cīņas pamatā ir īstena redzēšana.
Ārija Stārka, nāc. Tēvs grib ar tevi runāt.
Kāpēc pavēlnieks Edards sūta Lanistera vīrus, nevis savējos.
Nejaucies, deju skolotāj. Tā nav tava darīšana.
Mans tēvs jūs nesūtītu.
Man nav jāiet līdzi, ja negribu.
-Ņemiet viņu ciet! -Kas jūs tādi, ja draudat bērnam?
-Malā, sīkaļa! -Es esmu Sīrio Forels.
Svešzemju salašņa.
Ar mani jārunā ar lielāku cieņu.
Nobeidziet brāvosieti! Ņemiet ciet skuķi.
Ārija, šodien deju stunda ir galā.
Skrien pie tēva.
Neaptēstie mūlāpi!
-Mūc, Ārija. -Nāciet man līdzi! Bēgsim!
Pirmais Brāvosas zobens nebēg.
-Ko mēs sakām nāves dievam? -"Ne šodien."
Ej.
Ne šodien. Ne šodien.
Turieties tālāk! Es pateikšu tēvam. Un ķēniņienei.
Kas, tavuprāt, mani šurp sūta?
Adata.
-Re, kur viņa ir. -Ko tu gribi?
-Tevi, vilku skuķi. Nāc. -Mans tēvs ir augstmanis.
-Viņš tevi apbalvos. -Mani apbalvos ķēniņiene.
Nenāc klāt!
Pavēlniek Stārk, būsiet izslāpis.
Varīs.
Ticiet man, tā nav inde.
Kāpēc neviens neuzticas einuham?
Ne tik daudz, kungs. Es ieteiktu pietaupīt pārējo.
Paslēpiet. Šeit vīri ir miruši no slāpēm.
-Kā ar manām meitām? -Jaunākā ir aizbēgusi no pils.
Pat manējie nespēj viņu atrast.
-Sansa? -Vēl saderināta ar Džofriju.
Serseja viņu uzmanīs. Pārējie no jūsu nama ir miruši.
Man nepatīk asiņaini skati.
Jūs noskatījāties, kā nogalē manus vīrus.
Es to darītu arī turpmāk.
Biju neapbruņots un Lanisteru zobenu ielenkts.
Vai redzat manī varoni?
Kāds neprāts jūs pamudināja draudēt ar patiesības atklāšanu?
Žēlsirdības neprāts.
-Lai viņa glābtu savus bērnus. -Bērni...
Vienmēr cieš nevainīgie.
Robertu nenonāvēja ne vīns, ne mežacūka.
Vīns viņu darīja gausu. Kuilis uzšķērda.
Taču karali nonāvēja tieši jūsu žēlsirdība.
Jūs saprotat, ka jums ir beigas.
Karaliene nevar mani nonāvēt. Pie Ketlīnas ir viņas brālis.
Diemžēl nepareizais brālis, turklāt viņš vairs nav gūstā.
Jūsu sieva ļāva pundurim aizmukt.
Ja tas tiesa,
tad pārgrieziet man rīkli.
Ne šodien, kungs.
Sakiet, Varīs...
Kam jūs patiesībā kalpojat?
Valstībai, kungs. Kādam tas ir jādara.
Tas ir Otors. Šaubu nav.
Otrs ir Džafers Flauerss ar vilka norauto roku.
Vai ir manīts Bendžens un pārējie?
Tikai šie divi, turklāt miruši jau krietnu laiku.
Smaka...
-Kāda smaka? -Smakas nav.
Ja sen miruši, bija jāsatrūd.
-Viņi jāsadedzina. -Sniegam taisnība. Vajag uguni.
Lai mestrs Īmons viņus apskata.
Tu esi gļēvulis, Tārlij, bet ne muļķis.
-Nesiet iekšā. -Jūs dzirdējāt.
Komandiera kungs.
Mestrs Īmons jūs gaida. No Karaļa ostas atlidojis krauklis.
Vediet viņus.
Atnes man ragu alus. Ielej arī sev.
Karalis ir miris.
-Vai ir ziņas par manu tēvu? -Sēdies.
Pavēlnieks Stārks apsūdzēts valsts nodevībā.
Esot sazvērējies ar Roberta brāļiem, lai Džofrijs nekāptu tronī.
Ceru, ka nedomā darīt muļķības.
Tavi pienākumi tevi saista šeit.
Karaļa ostā bija arī manas māsas.
Pret viņām noteikti izturēsies saudzīgi.
Tavs tēvs ir izrādījies nelietīgs nodevējs, bērns.
Karaļa Roberta miesas vēl bija siltas,
kad pavēlnieks Edards sāka kaldināt plānus par troņa atņemšanu.
Viņš to nedarītu. Viņš zina, kā mīlu Džofriju.
Ir notikusi kļūda. Mans tēvs jums to pateiks. Karalis bija viņa draugs.
Mīļā Sansa, mēs zinām, ka tu neko neesi noziegusies.
Tu esi nodevēja meita. Kā lai ļauju tev precēt manu dēlu?
Nodevēja sēklas bērns nav piemērots mūsu karalim.
Šobrīd viņa šķiet mīlīga.
Kas zina, ko viņa izperinās pēc desmit gadiem?
Nē, es viņam būšu laba sieva.
Būšu ķēniņiene - tāpat kā jūs. Es neko neperināšu.
Meitene ir nevainīga. Jādod iespēja pierādīt uzticību.
Dūjiņ, tev jāaizraksta Ketlīnas kundzei.
-Arī vecākajam brālim. Kā viņu sauc? -Robs.
Drīz viņš uzzinās par tēva ieslodzījumu. Lai uzzina no tevis.
Ja gribi palīdzēt tēvam, mudini brāli sargāt karaļa mieru.
Lai jāj šurp un zvēr uzticību Džofrijam.
Ja es varētu satikt tēvu un parunāt ar viņu...
Esmu tevī vīlusies, bērns.
Mēs tev pateicām par tēva nodevību. Kāpēc tu gribi runāt ar nodevēju?
Es tikai gribēju teikt...
Kas ar viņu notiks?
Tas atkarīgs... no tava brāļa.
Un no tevis.
Nodevība?
-To raksta Sansa? -Māsas rokraksts, ķēniņienes vārdi.
Jums jādodas zvērēt uzticību jaunajam karalim.
Džofrijs iekaļ tēvu važās un liek bučot pēcpusi?
-Tā ir pavēle. Ja atteiksieties... -Neatteikšos.
Ja man pavēl, es došos uz Karaļa ostu.
Ne vienatnē.
Sasauciet karognešus.
-Visus? -Viņi zvērējuši aizstāvēt manu tēvu.
Redzēsim, ko vērti ir viņu vārdi.
Jā.
Vai baidies?
-Laikam. -Labi.
-Kas tur labs? -Tātad neesi muļķis.
-Tev tas ir kopš rītausmas? -Viņš to sūtīja man, ne tev.
-Parādīju tikai laipnības dēļ. -Laipnības?!
Mans vīrs ir saņemts gūstā. Dēls grib pieteikt karu.
Karu? Tavs dēls pret Lanisteriem?
Dodies pie viņa. Māci būt pacietīgam.
Neds pūst cietumā, bet tu runā par pacietību?
Viņš ir tavs svainis. Vai ǵimene tev neko nenozīmē?
Ģimene man nozīmē visu.
-Neriskēšu ar Robina dzīvību. -Man gribas ēst.
Mīlulīt, tu nupat paēdi.
Vai pareizi saprotu? Tu neatbalstīsi?
-Es gribu ēst! -Drīz, mīlulīt.
Tu allaž esi te laipni gaidīta.
-Ja lūdz sūtīt vīrus cīņā... -Tieši tā.
Ej, mīlulīt. Laiks vannai. Pabarošu vēlāk.
-Ja baiļojies par dēla drošību. -Protams, ka baiļojos!
Vai tu esi neaptēsta? Viņi nonāvēja manu vīru.
Tavu puiku izgrūda pa logu.
-Viņi ir gatavi uz visu. -Tāpēc viņi jāaptur.
Ielejas bruņinieki paliks Ielejā, kur ir viņu īstā vieta.
Lai aizstāvētu savu kungu.
Vai apklusīsi?
Te visur apkārt ir senās ciltis.
Ja man jāmirst, tad ar dziesmu sirdī.
Vajadzētu pievākt tavu pārtiku un tevi pamest šeit.
-Ko tu iesāktu? -Droši vien nomirtu badā.
Tu netici, ka es to izdarītu.
Ko tu gribi, Bron? Sievietes? Zeltu? Sievietes un zeltu?
Ja turēsies ar mani, dabūsi visu, bet tikai tikmēr, kamēr būšu klāt.
Tu to zināji, tāpēc tik drosmīgi meties aizstāvēt manu godu.
Taisnība.
Neceri, ka locīšu ceļus un mainīšu kungus ikreiz, kad sadomāsi.
Es neesmu tavs roklaiža, un draugs arī ne.
Lai gan tava draudzība būtu dārga, man svarīgāka ir tava līdzdalība.
Ja pienāks diena, kad gribēsi mani nodot, ielāgo -
lai cik tev solītu, es solīšu vairāk. Man patīk dzīvot.
Tīrion.
Nāciet pie mūsu ugunskura!
Cienājieties ar mūsu kazu.
Kad satiksi savus dievus, saki, ka Šaga, Dolfa dēls
no Akmens Vārnām.
Esmu Tīrions, Tīvina dēls no Lanisteru klana.
Kā tu gribētu mirt, Tīrion, Tīvina dēls?
Savā gultā astoņdesmit gadu vecumā.
Sadzēries vīnu, ar meičas muti uz daikta.
Ņemiet ciet puscilvēku, lai danco bērniem. Otru nobeidziet.
Nē, nē, nē! Mana dzimta ir bagāta un ietekmīga.
Izvediet mūs caur kalniem, un tēvs jūs apbērs ar zeltu.
-Mums nevajag puscilvēka solījumus. -Man pietiek drosmes stāties pretī.
Vai Akmens Vārnas slēpjas bailēs no Ielejas bruņiniekiem?
Vai tie ir labākie ieroči, ko spējāt nozagt?
Tie der aitu kaušanai, ja aitas neturas pretī.
Mūsu kalēji pat izkārna labākus.
Ceri mūs pārliecināt ar saviem nieciņiem?
Šis nieciņš ir vērts vairāk nekā viss, ko jūs nopelnāt.
Ja palīdzēsi, Šaga, Dolfa dēls, es nedošu tev nieciņus.
-Došu tev šo. -Kas ir "šis"?
Arīna ieleja.
Ielejas kungi uzspļauj kalnu ciltīm.
Ielejas kungi man vēl nāvi.
Pār ieleju jāvalda jauniem kungiem.
Rets skats. Ne tikai bastards, bet turklāt nodevēja bastards.
Džon, nē! Liec to nost!
Asinis nav pārmācāmas. Tu karāsies valgā bastarda dēļ.
Es pieteicu nedarīt muļķības.
Es tev aizliedzu atstāt telpas.
Spok, kas noticis?
Vai tur kāds ir?
Komandieri!
Paliec te.
U-ū!
Kas tur ir?
Komandieri?
-Snieg? -Komandieri!
Ejiet!
Ko viņi nodarījuši?
Jēru cilvēki kļūst par labiem vergiem.
Hals Drogo viņus dāvās vergturiem, kuri mums dos zeltu.
Arī zīdu un tēraudu.
Dotrakiem nauda taču ir sveša.
Par zeltu var nolīgt kuǵus.
Ar tiem var burāt uz Vesterosu.
-Džora, apturi viņus. -Halēse?
Viņi ir izlējuši asinis un grib baudīt atlīdzību.
Tā ir jēru meitene, halēse.
Jātnieki viņai dara godu. Ja netīk vaidi, izraušu viņai mēli.
Princese, jums ir maiga sirds, bet tā ir bijis vienmēr.
Mana sirds nav maiga.
Pildi pavēli, citādi hals Drogo uzzinās.
Nāc.
-Ko ar viņu iesākt? -Ved pie manis. Arī pārējās.
-Visas nevarat viņiem atņemt. -Varu gan.
Tā arī darīšu.
Mana mēnesnīca, tu esot atņēmusi Mago trofeju.
Jēru cilvēku meitu, kuru viņš gribēja aplēkt.
Saki patiesību.
Mago nemelo, mana saule un zvaigznes.
Šodien esmu ņēmusi daudz meitu, lai viņas netiktu aplēktas.
Tā karā pieņemts.
Šīs sievietes ir verdzenes, ar kurām varam darīt, ko tīk.
Man labpatīk viņas pasargāt.
Ja jātnieki grib viņas aplēkt, lai ņem par sievām.
Vai tad zirgs var pāroties ar jēru?
Pūķis ēd gan zirgus, gan jērus.
Tu esi svešzemniece. Tu man nepavēlēsi.
Es esmu halēse. Es tev pavēlu.
Redzi, cik skarba viņa kļūst? Tas tāpēc, ka viņā aug mans dēls.
Ērzelis, kurš aplēks pasauli, viņu pilda ar uguni.
Pietiek. Meklē citu vietu, kur grūst savu locekli.
Hals, kurš pakļaujas svešzemju staigulēm, nav hals.
Os.
Es nesadedzināšu tavu līķi.
Neizrādīšu tev šādu godu.
Tavas acis izēdīs vaboles. Plaušas izalos tārpi.
Uz tavas trūdošās ādas līs lietus,
līdz pāri paliks tikai kauli.
Vispirms tev mani jānogalē.
Esmu to jau izdarījis.
-Mana saule, tu esi ievainots. -Tā tik skramba, mana mēnesnīca.
-Kur ir dziednieki? -Tas ir tikai mušas dzēliens.
Varu palīdzēt dižajam jātniekam.
Halam nevajag palīdzību no vergiem, kas guļ ar aitām.
-Viņa ir mana. Lai viņa runā! -Paldies, Sudrabmate.
-Kas tu esi? -Mirri Mazdūra, tempļa dievsieva.
Mana māte te bija dievsieva pirms manis.
Viņa mācīja brūvēt zāles un ziedes. Visi ļaudis ir no viena ganāmpulka.
Dižais Gans mani sūtījis uz zemes, lai...
Pārāk daudz vārdu. Raganas vārdi saindē ausis.
Vienalga, jērs vai lauva, bet brūce ir jāiztīra un jāaizšuj.
Ļauj viņai iztīrīt brūci. Man sāp, ka tev tek asinis.
Trīsdesmit gadus esmu no vīriem taisījis līķus.
Esmu tas, kuram jāvada priekšpulks.
Vadīs Galberts Glovers.
Drīzāk Mūris izkusīs, nekā Ambers sekos Gloveram.
Priekšpulku vadīšu es vai arī došos mājās ar saviem vīriem.
Varat to darīt, lord Amber.
Kad būšu pieveicis Lanisterus, es došos uz ziemeļiem,
izraušu jūs laukā un pakāršu par zvēresta laušanu.
Par zvēresta laušanu?
Es neklausīšos zaļknābja apvainojumos!
Tēvs mācīja, ka zobena vēršana pret savu pavēlnieku ir nāve.
Nav šaubu, ka dižais Džons gribēja man sagriezt gaļu.
Tava gaļa...
...ir nolādēti sīksta!
-Kas noticis? -Viss kārtībā.
-Kurp tu dosies? -Uz dienvidiem pēc tēva.
-Ir nakts vidus. -Lanisteriem visur ir spiegi.
-Viņiem ir vairāk vīru nekā mums. -Tas tiesa.
Vai varu doties līdzi? Es varu jāt. Esi redzējis.
-Es netraucēšu. -Ziemmalā allaž jābūt kādam Stārkam.
Līdz manai pārjāšanai tas būsi tu.
Tu nedrīksti atstāt pili. Vai saproti?
-Klausi mestru Lūvinu. Sargā brāli. -Labi.
Es rakstīšu, kad vien varēšu, bet nebīsties, ja nav ziņu.
Gaidi manu atgriešanos.
Cik ilgi tu tur slēpies?
Robs tevi meklēs, lai atvadītos.
-Visi jau ir prom. -Viņi atgriezīsies ar tēvu un māti.
Neatgriezīsies vis.
Lūdzu, sargā Robu un visus pārējos Ziemmalas vīrus.
Droši vien arī Teonu.
Vai dzirdi, puika?
-Senie dievi tev atbild. -Ko tu te dari?
Tie ir arī mani dievi.
Aiz Mūra tie ir vienīgie dievi.
-Pat vergi drīkst lūgties. -Tu neesi verdzene.
Tavs draugs man pie rīkles pielika nazi.
Es nesūdzos, kungs, tikai saku patiesību.
Ko nozīmē vārdi par dievu uzklausīšanu?
Tu lūdzi, un viņi tev atbild.
Atver ausis.
-Tas ir tikai vējš. -Kas sūta vēju, ja ne dievi?
Viņi tevi redz un dzird.
Tavs brālis nevar saņemt viņu palīdzību.
Sendieviem dienvidos nav varas.
Dievmeži visi sen ir nocirsti.
Kā tie var vērot, ja tiem nav acu?
Tu nu gan esi brangs vīrišķis!
Ja viņā nerit milžu asinis, tad esmu karaliene.
-Sameklē drēbes, Turvi. Apǵērbies. -Turvi.
Vai aiz Mūra tiešām ir milži?
Milži un vēl kas ļaunāks.
Centos pateikt tavam brālim, ka jājāj uz otru pusi.
Visiem karavīriem jādodas uz ziemeļiem, nevis dienvidiem.
Ceļas salti vēji.
Viņiem pieskārušies baltie klīdēji.
Tāpēc viņi atgriezās.
Tāpēc acis kļuva zilas.
Tikai uguns viņus apturēs.
-Kā tu zini? -Izlasīju grāmatā.
Ļoti senā mestra Īmona grāmatā.
-Kas vēl tur bija rakstīts? -Baltie klīdēji guļ tūkstošiem gadu.
Kad viņi atmostas...
Kas notiek, kad viņi atmostas?
Ceru, ka Mūris ir gana augsts.
-Sniegs vasarā. -Robs atvedis līdzi ziemeļus.
Upes kungi atkāpjas, Džeimija Lanistera vajāti.
Lords Tīvins no dienvidiem ved otru armiju.
-Tā ir lielāka nekā Karaļkāvim. -Viena vai divas armijas?
Ziemeļu karaļi ir atvairījuši desmitreiz lielākus spēkus.
Māt.
Tu labi izskaties.
Ketlīnas kundze, prieks jūs redzēt tik nomācošā laikā.
Necerējām jūs te satikt.
Nedomāju, ka te būšu. Gribu runāt ar savu dēlu.
Zinu, ka jūs man piedosiet.
Jūs dzirdējāt. Kustieties! Ārā!
Tu arī, Grejdžoj. Kurls esi?
Nebīstieties, mēs ietrieksim zobenus Lanistera pēcpusē
un atbrīvosim Nedu no Sarkanās pils cietuma.
-Vecais velns! -Tu neizskaties izǵindis.
Atceros dienu, kad tu nāci pasaulē sarkanu ǵīmīti un nelabi brēkdams.
Nu tu ved armiju karā.
-Neviena cita nav. -Nav? Kas ir tie vīri, ko redzēju?
-Neviens no viņiem nav Stārks. -Visi ir pieredzējuši.
-Gribi sūtīt mani uz Ziemmalu? -To es nevaru.
Ir pienākusi vēstule.
-No Sansas. -Tu gribi teikt - no karalienes.
-Ārija nav pieminēta. -Nē.
-Cik vīru tev ir? -Astoņpadsmit tūkstoši.
-Ja došos uz Karaļa ostu... -Tevi vairs nelaidīs prom. Nē.
Mūsu vienīgā cerība ir sakaut viņus laukā.
-Ja zaudēšu? -Kas notika ar Tārgārjenu bērniem?
-Viņus nokāva mierā. -Pēc Tīvina Lanistera pavēles.
Ja zaudēsi, tavs tēvs mirs.
Tavas māsas mirs. Mēs mirsim.
-Tad jau vienkārši. -Laikam gan.
Būtu labāk, ja mēs ar Bronu dotos tālāk vieni.
Labāk Tīrionam, Tīvina dēlam, nevis man.
Ja puscilvēks mūs nodos, Šaga, Dolfa dēls,
-nogriezīs viņa vīrietību... -...un izbaros kazām.
Nu ko - laiks tikties ar manu tēvu.
-Tīrion. -Tēvoci. Tēvs.
-Baumas par tavu nāvi bija maldīgas. -Žēl, ka sagādāju tev vilšanos.
Kas ir tavi biedri?
Šis ir Šaga, Dolfa dēls, Akmens Vārnu virsaitis.
Timets, Timeta dēls, Apdedzināto vadonis.
Šī daiļava ir Čella, Čeika - Melno ausu vadoņa - meita.
Šis ir Brons, kura tēvs ir...
Jūs viņu nepazīsiet.
Šis ir mans tēvs Tīvins, Tītosa dēls, no Lanisteru nama,
Rūdas klinšu pavēlnieks, Rietumu aizstāvis.
Jauki, ka devies karā manis dēļ.
Tu neatstāji izvēli. Uz spēles bija dzimtas gods.
Tavs brālis nebūtu tik gļēvi padevies gūstītājiem.
Mēs atšķiramies. Džeimijs ir drosmīgāks, bet es - glītāks.
Viņš rotājas slavā, sakāvis Zelta Zoba upes kungus.
Nu viņš ir aplencis Ketlīnas Stārkas dzimto pusi.
-Kur tad Edards Stārks? -Mūsu gūstā. Armiju nevadīs.
Kā mana mīļotā māsa pierunāja karali sagūstīt draugu?
Roberts Barateons ir miris. Karaļa ostā valda Džofrijs.
Tātad valda mana māsa.
Stārka dēls ir sasaucis armiju.
-Viņš dodas uz dienvidiem. -Zaļknābis.
Nobaudījis cīņu, skries atpakaļ ar asti starp kājām.
Var jau būt, lai gan viņš ir gana kareivīgs. Tev viņš patiktu.
Ja jau runājam par karu, esmu devis solījumu draugiem.
Lanisteri allaž atdot parādus.
Vajag trīstūkstoš bruņucepuru un vairogu,
kā arī zobenus, šķēpus, vāles, karacirvjus...
Sīrs Adams liek ziņot, ka ziemeļnieki šķērsojuši braslu.
Vilks skrien lauvam rīklē. Lai nu tā būtu.
Kevan, lieciet bundziniekiem dot pulcēšanās signālu.
Ziņojiet Džeimijam, ka dodos cīņā pret Robu Stārku.
Kalnu klanu vīri esot diženi kaujinieki.
Jājiet man līdzi kaujā, un dabūsiet vēl vairāk.
Tikai tad, ja cīnīsies arī puscilvēks.
Kamēr neesam saņēmuši solīto, mazā lauvas dzīvība pieder mums.
Izlūki ziņo, ka pavēlnieks Tīvins dodas uz ziemeļiem.
Viņš jāapiet un jāpārrauj Džeimija Lanistera aplenkums.
-Tad piebiedrosies upes kungi. -Tad jāšķērso upe.
-Vienīgā pāreja ir pie Dvīņiem. -Tilts pieder lordam Frejam.
Tēvs viņu dēvē par mūžīgo kavētāju.
Pie Trejžubures ieradās, kad kauja jau bija galā.
Daži zvērestus uztver nopietnāk nekā citi.
-Robam taisnība. Mums vajag tiltu. -Tad kā nu būs?
Iesim kaujā pret Džeimiju vai lordu Tīvinu?
Atvainojiet, kungi. Esam notvēruši Lanisteru izlūku.
Viņš netiks prom ar galvu uz pleciem.
-Kur jūs viņu atradāt? -Krūmos pie nometnes. Skaitīja.
Cik saskaitīji?
Divdesmit tūkstošus, ja ne vairāk.
Tev tas nav jādara.
-Tavs tēvs saprastu. -Tēvs izprot žēlsirdību.
Viņš izprot godu.
Un drosmi.
Laidiet viņu vaļā.
Rob.
Saki lordam Tīvinam, ka ziema nāk viņam pakaļ.
Divdesmit tūkstoši ziemeļnieku dodas uz dienvidiem pie viņa.
Jā, kungs. Pateicos.
Vai tu esi jucis, puika? Kāpēc tu viņu palaidi vaļā?
Atkal mani nosaucāt par puiku.
Uz priekšu!
Viņa Augstība vēlas, lai viņa uzticamais kalps,
Džanoss Slints, Pilsētsardzes komandieris,
tiktu paaugstināts par pavēlnieku un pārņemtu savā valdījumā
seno Hārenholu ar visām piederošajām zemēm,
un lai viņa dēli un mazdēli šo godu mantotu
līdz pat laika galam.
Nodevēja Edarda Stārka vietā Viņa Augstība vēlas,
lai Tīvins Lanisters, Rūdas klinšu pavēlnieks un Rietumu aizstāvis,
kļūtu par karaļa labo roku.
Visbeidzot - šajos nodevības un juku laikos -
Padome uzskata,
ka karaļa Džofrija dzīvība un drošība
ir nozīmīgāka par visu.
Sīr Baristen Selmij.
-Jūsu Augstība, esmu jūsu rīcībā. -Piecelieties, sīr Baristen.
Varat noņemt ķiveri.
Ilgi un uzticīgi esat kalpojis.
Ikviens septiņās karalistēs jums ir pateicību parādā.
Ir pienācis laiks nolikt bruņas un zobenu.
Laiks atpūsties un ar lepnumu atminēties ilgo kalpošanu.
Karaļsardze ir brālība, kurā dod zvērestu uz mūžu.
-Tikai nāve mūs no tā atsvabina. -Jūsu vai karaļa nāve?
Jūs ļāvāt nomirt manam tēvam. Jūs esat par vecu, lai sargātu.
-Jūsu Augstība... -Padome grib,
lai Karaļsardzes komandiera amatu pārņemtu Džeimijs Lanisters.
Tas, kurš aptraipījis zobenu ar karaļa asinīm?
-Prātīgi, kungs! -Mēs jums esam ļoti pateicīgi.
Jums piešķirs pili pie jūras ar kalpiem, kas par jums gādās.
Zāli, kur nomirt, un vīrus, kas mani apraks?
Es esmu bruņinieks. Es miršu kā bruņinieks.
Acīmredzot kā kails bruņinieks.
Pat tagad es jūs varētu griezt kā kūku.
Še, puika! Pārkausē līdz ar pārējiem.
Ja kādam ir vēl kas sakāms Viņa Augstībai,
lai runā tagad vai arī klusē mūžam.
Jūsu Augstība...
Nāciet šurp, manu pavēlniec.
Lēdija Sansa no Stārku dzimtas.
Vai tev ir kas sakāms karalim un padomei, Sansa?
Jā.
Es lūdzu apžēlot manu tēvu Edardu Stārku, bijušo labo roku.
Nodevība ir nezāle.
-Tā jāizravē. -Lai viņa runā!
-Gribu dzirdēt, kas viņai sakāms. -Paldies, Jūsu Augstība.
-Vai noliedzat tēva noziegumu? -Nē, kungi.
Es zinu, ka viņš jāsoda, bet lūdzu žēlastību.
Mans tēvs noteikti nožēlo nodarīto.
Viņš bija karaļa Roberta draugs un viņu mīlēja. Jūs to zināt.
Viņš negribēja būt karaļa labā roka. Karalis pats lūdza.
Lords Renlijs, Staniss vai kāds cits viņam būs samelojis.
Viņš teica, ka neesmu karalis. Kāpēc viņš tā sacīja?
Viņš bija smagi savainots. Mestrs Pīsels deva magoņu pienu.
Viņš nebija savā ādā, citādi nebūtu tā teicis.
Bērna ticība... Cik aizkustinoša nevainība!
Mēdz sacīt, ka ar bērna muti runā patiesība.
Nodevība ir un paliek nodevība.
Vai vēl kas?
Ja jūsu sirdī vēl ir jebkādas jūtas pret mani,
lūdzu, izrādiet man šādu labvēlību.
Jūsu vārdi mani aizkustina,
taču jūsu tēvam ir jāatzīstas.
Viņam jāatzīst, ka es esmu karalis.
Citādi žēlastības nebūs.
Viņš to atzīs.
Tulkojusi Diāna Alksne www.sdimedia.com